Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
I de fjerne dele af moderverdenens rige
kredsede Veldts lille måne om gaskæmpen Mara.
Der levede en landsby af ydmyge bønder et enkelt og jordnært liv,
indtil et krigsskib kastede sin skygge over deres marker.
Skibets kaptajn, admiral Noble,
krævede mere, end Veldts befolkning kunne give.
Da forlod en kvinde ved navn Kora og en mand ved navn Gunnar landsbyen
for at samle krigere til at udfordre slagskibet.
På Neu-Wodi slog den magtfulde Tarak dem følge.
I Daggus-minerne, den kradsbørstige Nemesis.
I arenaen på Pollux, den utilregnelige general Titus.
Og på planeten Sharaan Darrian Bloodaxe og hans løjtnant Milius.
I et baghold på Gondivals flydedokker sejrede Kora over admiral Noble
og efterlod ham sønderlemmet på den klippefyldte kyst.
De sejrrige krigere vendte tilbage til Veldt for at få deres belønning,
og truslen fra slagskibet var udslettet...
Eller det troede de.
Hærfører Cassius.
- Er han i live? - Ja.
Kun lige.
Men han er langt fra rask.
Han havde længe ingen hjernefunktion.
Vi kender ikke skadens omfang.
Vi ved, hvad der er tilbage af ham, når han kommer ud af puppen.
Luftvejene er frie.
Han trækker selv vejret.
Admiral.
Admiral, det er mig.
Cassius?
Ja.
Hvor er jeg?
De er ombord på Deres skib.
Kongens Blik.
Vi har kredset om Gondival i håb om Deres bedring.
Og takket være de gamle guder er vores bønner blevet hørt.
Cassius, hør på mig.
Hun er på Veldt.
Hvem?
Hvem er?
Argiveren.
Hun er på Veldt.
Sæt kurs mod Veldt.
Javel.
Det skal ske.
Jeg hedder Hagen.
Det er Den.
Vi byder jer velkommen til vores ydmyge landsby.
I må være trætte og sultne.
Og tørstige.
Vi har tilberedt mad og drikke til jer i langhuset.
Kom med. I får se, hvor gæstfrit mit folk kan være.
Lad os føre disse urakis til stalden.
De er tilbage.
Hvordan ser de ud?
Stærke, som krigere.
- Hvor mange er de? - Seks.
- Med Kora og Gunnar. - Seks.
Deres styrke betyder intet. Vel?
Hærfører Cassius.
Soldat. Er alt, som det skal være?
Ja. Alt kører på skinner.
Intet ud over det sædvanlige?
- Nej. - Udmærket.
Sørg for, at høsten er bragt i hus som planlagt
og er klar til vores ankomst om fem dages tid.
Fem dage?
Kom.
Spis endelig. I må alle være meget sultne.
Okay.
Landsbybeboerne har tilberedt en fest af mad og drikke
for at udtrykke deres troskab og taknemmelighed ved jeres ankomst.
Men hvor er de alle sammen?
Hvordan ville I føle?
Hvis I ikke kunne beskytte jeres eget hjem?
Hvis I skulle bede andre om at ofre sig for jer?
De bør ikke skamme sig over vores tilstedeværelse.
De slugte deres stolthed og bad om hjælp.
Det er mod i sig selv.
- Tak. - Ja.
Og ingen skal ofre deres liv.
Et forsvar bliver ikke nødvendigt.
- Admiral Noble er død. - Hvad?
- Er han død? - Virkelig?
Du må sige det igen. Han tror ikke på det.
Han er død.
Tror du ikke, at de vender tilbage?
Nej.
Når en admiral dør, er det imperiets protokol
straks at vende tilbage til moderverdenen.
Så skylder vi jer en endnu dybere tak...
I tager fejl.
Jeg har hørt nyt.
De er her om fem dage.
Er det sandt?
- Fem dage? - Ja.
Men jeg troede, at I havde dræbt admiral Noble.
Det gjorde jeg. Han blev knust mod klipperne. Han er død.
Protokollen kræver, at en admiral kommanderer skibet.
Det stemmer.
Men død afskrækker ikke altid moderverdenens planer.
De må have mere brug for korn, end vi anede.
- Hagen? - Ja.
Indkald landsbybeboerne. Lad mig tale med dem.
Okay.
Vi har mørke dage foran os.
Når tiden kommer,
må vi stå sammen i kamp, som brødre.
Skal vi sejre, må der være tillid imellem os.
Når tiden kommer, lærer vi jer at kæmpe.
Men først må I vise os jeres styrke.
Landets praksis.
Handler vi ikke hurtigt, vil jeres landsbys ødelæggelse
være garanteret.
Hvor længe vil det tage at få jeres afgrøder i hus?
En halv cyklus om Mara.
Nej, det må gøres på tre dage.
- Hvad? - Det er umuligt.
Vi har brug for alle raske mænd og kvinder.
Kornet er vores mest magtfulde våben.
Uden det vil de sikkert tilintetgøre os.
Bringer vi det hurtigt i hus,
kan vi bruge det som udvekslingsvare og skjold.
Hvil jer godt.
Arbejdet begynder ved solopgang.
I hørte manden.
Ved solopgang.
Vil de lære at stole på hinanden?
De er bange
for fremmede, det kommende slag og deres liv.
Tillid? Ingen anelse.
Jeg håber blot, de har modet til at kæmpe, hvis det kommer til det.
Jeg vidste ikke, hvordan det ville være at kæmpe.
At det ville skræmme mig.
Du er bange for at dø.
Det er okay. Det er alle.
Jeg tænkte ikke på døden i øjeblikket.
Før ville jeg have svaret, at jeg ville være rædselsslagen.
Og jeg var bange.
Jeg har aldrig været så bange før.
Hvad var du så bange for?
Hvis det ikke var døden?
Det var dig.
Det var at miste dig.
Nobles ord om
at du var den mest eftersøgte forbryder i det kendte univers.
Det skyldes ikke blot, at man er stukket af.
Kan du huske, at jeg blev opfostret af Balisarius?
Imperiets regent?
At jeg var livvagt for prinsesse Issa?
Ja.
Du var en dekoreret kriger.
Ven af den kongelige familie.
Hvad skete der med dem?
Under datterens lægende indflydelse
begyndte kongen at se mange ting i et andet lys.
Det var indvielsen af det, der skulle være det sidste slagskib.
En symbolsk afslutning på ekspansion.
I overensstemmelse med traditionen indviede kongen alle skibe,
men ikke denne gang.
Det ville blive prinsessens første kongelige pligt
og officielle optræden.
Skibet skulle hedde Fredsstifter og bære hendes kongelige segl.
Tag ikke fejl.
Jeg var min adoptivfars loyale datter.
Jeg kunne ikke forråde eller trodse ham.
Han sagde, at prinsessen måtte dø.
Og hun døde.
Min far sagde, at han ikke ville overvære,
at hans barn afriggede krigsmaskinen, vi havde ofret så meget for.
Jeg stolede på, at Balisarius ville beskytte mig
og imperiet, han elskede så højt.
Giv agt!
Underligt.
Der er noget galt.
Balisarius.
Hvor er Kali? Hvorfor er ildstedet ikke tændt?
Balisarius, jeg taler til dig.
Svar mig!
Issa, løb!
Din skiderik.
Nej!
Gør det.
Hvad venter du på?
Hvad venter du på? Gør det!
- Gør det. - Nej.
- Gør det. Dræb hende.
- Dræb hende! - Nej!
Jeg tilgiver dig.
Nej.
Hvad har du gjort?
Pågrib hende!
Der er hun, mine herrer.
Morderen af den kongelige familie.
En fremmed.
En kræftknude af etnisk urenhed.
Morder.
- Morder! - Morder!
- Dræber!
- Forræder. - Slange!
Afskum!
Jeg kæmpede mig vej til rumskibet.
Og siden har jeg levet som lovløs.
Jeg overvejede at lade dem dræbe mig eller blot lægge våbnene.
Men på en måde blev pigens sidste ord...
Hendes tilgivelse.
Jeg kunne kun ære hende ved at flygte.
Og prøve på at være...
...mere end et våben.
Mere end et våben.
Det prøver vi alle på.
Sådan er du.
Godmorgen!
Så vågner vi.
Stå op, folkens.
Der skal arbejdes.
Kom så, I dovendyr. Vågn op.
Vi har ikke megen tid!
Jeg har cheflægen.
Sæt ham igennem.
- Slip mig fri! - Kaptajn.
- De bør komme ned. - Det er forræderi. Jeg har kommandoen.
Jeg skal få jer alle for krigsretten!
Jeg sværger! Alle vil dø! Jeg behøver ingen af jer!
- De må komme herned nu. - Jeg er på vej.
Faktisk vil jeg selv slå jer ihjel!
Admiral, De er ikke klar.
Jeg er stadig skibets kaptajn!
Hvorfor står I og glor på mig? Kujoner!
- Det er forræderi. - Velkommen tilbage.
Er De klar til at tage kommandoen?
Naturligvis. Bed de idioter om at slippe mig fri.
Jeg har allerede sagt,
at der er formaliteter, før De kan blive clearet.
Vi må foretage tests for at se, om De mentalt og fysisk...
Lad mig hjælpe med evalueringen.
Kobl ham fra.
Er vi langt fra Veldt?
Et par dage.
Jeg beklager arret, som det inkompetente lægehold efterlod.
Det kan sikkert fjernes.
Nej.
Nej, lad det være.
Hun gav mig det.
Når jeg udleverer hende,
og hendes lig bliver fremvist i senatets rotunde,
vil jeg blotte mit bryst.
Og det bliver et symbol på, at jeg afstraffede Argiveren,
og jeg står foran mit folk som frelser.
Hvordan går det med høsten? Nogen protester fra landsbybeboerne?
Nej.
Alt går efter planen.
Jeg har ikke set Faunus eller Marcus under rapportaflæggelserne.
De har haft travlt med at svinge pisken.
Fået landsbybeboerne til at yde ekstra.
Glimrende.
Arbejdet er fortsat i døgndrift.
Alt kornet vil være malet til mel til Deres ankomst.
Fremragende, menig.
Overholder landsbybeboerne deres del af aftalen,
vil barmhjertighed være på sin plads.
De slamberter fortjener ikke andet end et spark.
Er det sandt?
Vi får se,
når jobbet er gjort.
For den myrdede konge.
Det er klart, at Faunus og Marcus og resten af mændene er døde.
Argiveren er blandt dem.
Og vores unge menig har valgt side.
Hvis jeg blot kunne...
Jeg ville byde vores nye venner velkommen.
Jeg vil give jer disse små hjemmelavede gaver.
I kommer fra steder, der er rigere og mere sofistikerede end her,
så jeg håber ikke, mine gaver fornærmer med deres enkelhed.
De er lavet med taknemmelighed.
Da jeg først så jer ride ind i landsbyen,
følte jeg, at general Titus var som bjergene.
Stærk og urokkelig.
Tak.
Tarak.
Din sjæl kan ikke tæmmes,
men din ædelhed er ubestridelig.
Som snehjorten.
Tak.
Unge Milius,
der skinner som solen på vores ansigter, varmer og trøster os,
trofast og oprigtig.
Tak.
Nemesis.
Voldsom som en storm, der skyder lyn, men med livgivende regn.
Det er kilden til liv.
Stormen er vores alles mor.
Tak.
Gunnar.
Du er vores hjerte.
Du giver os håb.
Det er smukt. Tak.
Se lige.
Og Kora.
Du er vores skytsulv med blottede tænder.
Du beskytter os mod udslettelse.
Vores fællesskabs styrke.
Lad os spise!
Er du okay?
- Okay? - Ja.
Skål.
- Den, vis os det igen! - Er I klar?
Nemlig.
Okay.
I dag begynder vi at opbygge vores forsvar.
Først flytter vi kornet ind i byen,
så de ikke kan beskyde os uden at risikere dets tilintetgørelse.
Våbnerne, som imperiet efterlod, vil hjælpe os med at holde stand.
Højeksplosivt sprængstof.
- Vi har kommunikationsudstyr. - Godt.
Blodet bliver svært at fjerne, men vi kan prøve.
Nej, det er perfekt. Har vi mere?
Ja.
Indsaml alle geværer.
Alle knive.
Alt artilleri i landsbyen.
Vi må grave forsvarspositioner for at skabe overraskelse.
Godt.
Astrid. Lad os se, hvad du kan.
Vent.
Ind med albuen.
Begge øjne åbne.
I dag skal vi lære det grundlæggende i angrebs- og forsvarsteknik.
Vi har gjort jeres høstredskaber til våben.
Så vi vil prøve at gøre...
...sådan her.
Ja.
Som en professionel.
Godt.
Ret godt.
Vi har et naturtalent.
Her.
Nu!
Den kommer ned.
Det er Koras rumskib.
Hun var ilde tilredt, da jeg trak hende ud.
Hvornår skete det?
- For to sæsoner siden. - Kom med.
Skibet, som Kora blev fundet i, ligger stadig i bjergene mod øst.
Med sved og slid kan vi trække det ud.
Det kan blive et stærkt aktiv.
Det virker stadig.
Vent.
- Hvor mange? - Du har 15 geværer...
Det er underordnet, hvor mange vi har.
Hvor mange kan...
- Ivar bør ikke have et våben. - Jeg er enig.
Vi hvæsser alle klinger.
- Vi må blot finde ud af... - Hør her.
Jeg kommer aldrig med indrømmelser.
Nu ved vi, hvad vi hver især må gøre.
I er her, fordi I skal vide, hvem I kæmper med.
Alle skal fortælle sandheden.
Jeg begynder.
Sarawu.
Regent Balisarius sendte mig og mit skib som en magtdemonstration
til at svæve over Sarawus parlament,
så valget om at stemme for eller imod Rigets uafhængighed
ville være åbenlys.
Men denne verdens modige befolkning stemte trodsigt for frihed,
og som svar blev jeg beordret at åbne ild mod parlamentsbygningen.
Jeg nægtede, og mit skib blev skudt ned.
Vi kravlede ud af vraget
og kæmpede mod moderverdenens styrker til sidste kugle.
Jeg vidste, at mine mænd ville kæmpe til det sidste.
Så jeg indgik en aftale.
Mine mænds liv for min overgivelse.
Jeg tryglede regenten om at skåne dem.
Men nåde er ukendt for regent Balisarius.
For at straffe mig blev mine mænd henrettet for øjnene af mig.
Beslutningen om at trodse Balisarius havde været min alene.
Jeg tænker hver dag på de mænd, der døde for mig.
Min overgivelse forrådte deres mod og dødsdømte dem.
Aldrig igen.
Jeg overgiver mig aldrig igen.
Det skal I forstå i dag, før I vælger at følge mig i morgen.
Jeg har aldrig kæmpet i et slag som det, der ligger forude.
Men jeg voksede op et sted som dette.
Da skibe viste sig på himlen over min verden,
betragtede jeg ældrerådets reaktion.
De krøb sammen,
underkastede sig og gav dem alt, fordi de var bange for at kæmpe.
De sagde: "Hvad kan vi stille op mod moderverdenens styrke?"
De, der var for svage eller for gamle til at arbejde, blev dræbt.
Resten af os blev spredt ud i arbejdslejre over hele universet.
Familier blev splittet.
Det var, som om mit folk aldrig havde eksisteret.
Min lejr blev befriet af modstandsbevægelsen.
Og jeg fandt en ny familie, der viste mig en ny vej.
Så når tiden kommer,
vil jeg ofre mit liv for at beskytte denne landsby.
Jeg vil stå og falde for et sted, jeg kan kalde hjem.
Hvilken mere hæderfuld død kan man håbe på?
Jeg havde et liv før.
For længe siden.
Sådan virker det.
Vi var en lille fiskerlandsby.
Imperiets tropper massakrerede alt og alle.
Vi var et fredeligt folk.
Men det havde vi ikke altid været.
En gang for længe siden...
...var vi et krigsfolk.
Jeg havde aldrig dræbt før,
aldrig udgydt blod,
før jeg udgød mit eget.
Min smerte blev til raseri.
Og mit raseri blev til hævn.
Mine forfædres blodtørst fandtes stadig i disse gamle stridshandsker.
Mit blod vækkede dem.
De lærte mig at kæmpe.
Og jeg blev genfødt.
Men siden den dag har jeg været en hævnens skabning.
Og ja...
Jeg vil dræbe dem.
Ingen af os vælger vores forældre.
Mine forældre var konge og dronning.
Min far, kongen,
insisterede på selv at fremlægge sine betingelser for moderverdenens hære.
Og deres svar var at sende hans lig tilbage med løftet om invasion.
Min mor sagde da: "En dreng bliver ikke en mand,
før hans far dør.
Da bliver en prins en konge."
Det var sidste gang, jeg græd.
Kort efter formørkede deres skibe vores himmel.
Min mor satte en ære i ikke at flygte.
Jeg ville blive og beskytte hende,
men dronningen ville sikre slægten og tronen.
Jeg mistede min mor
og min verden den dag.
Jeg blev smuglet væk
i en flygtningetransport, der satte kurs mod en nærliggende stjerne.
Jeg flygtede af pligt
for at bevare et kongerige og en slægt, der ikke længere er til.
Jeg blev frarøvet muligheden for at forsvare dem.
Men ikke igen. Når vi er færdige her,
tager jeg derhen.
Hjem.
Og gør bod for...
...misforstået ære.
Kora.
Vi har ikke hørt fra dig. Hvad er din historie?
Jeg var forældreløs.
Militærlivets disciplin passede mig fint.
Jeg tjente på et skib, der var lig Kongens Blik.
Jeg troede, at jeg havde fundet en familie.
Indtil jeg kom til Veldt.
Dette sted lærte mig om hjem og familie.
Andet at tilføje?
Nej.
Sikker?
Hvordan er kildevandet?
Hvad?
I flere dage har Titus foregivet at drikke,
for vi må ikke vide, hvor meget han bekymrer sig for slaget.
Det er vand.
Gamle historier hænger ved.
Ja.
Venner.
jeg kan kun
takke jer, fordi I er kommet til denne landsby
og har givet os håb.
Tak.
Jeg ved ikke, hvad der er sket os ved morgendagens ende.
Jeg kan kun bede for, at jeres fortid vil tynge jer mindre.
Vel sagt. Det drikker vi på.
Landsbyen er klar.
Godt. Hvem end de sender af officerer for at indsamle vores korn,
pågriber vi dem.
Med al vores styrke og uden barmhjertighed
skåner vi ingen, der sætter fod på jeres jord.
Hvad så?
Forhandler vi?
Tror du, at de vil lytte?
Ja.
Men går alt galt, som det måske gør,
sørger I for, at rumskibet stadig er operationelt,
og i morgen er skjult.
Ja.
Vand.
Helt ærligt, Titus?
Og det er general Titus.
- Naturligvis. - For dig.
Hej, James.
Du ved, at den sidste, der kaldte mig det,
var Mechanicas Militariums gamle hærfører, da han døde i mine arme.
Det gør mig ondt.
Det er i orden. Jeg kan godt lide klangen.
Den fortrænger følelsen af fortvivlelse.
Forstår du,
jeg blev givet minder om en verden, jeg aldrig får at se,
loyalitet mod en konge, jeg ikke kan tjene,
og kærlighed til et barn, jeg ikke kunne redde.
Men klangen af navnet, som du siger det, får mig i en beskeden grad til at føle...
...hvorfor jeg overhovedet er til.
Er det derfor, at du reddede Sam?
Jeg er ikke sikker.
Jeg ved kun, at tanken om, at hun kunne blive såret og tilintetgjort,
åbnede en del af mig, der havde været lukket ned.
Du vælger side, James.
Du og jeg er ens. Vi er beregnet til at dræbe for dem.
Deres mareridt er, at du og jeg kæmper sammen,
Ikke fordi vi bliver beordret til det,
men fordi vi forsvarer noget, vi elsker.
Du må vide, at du ikke kan vinde.
Alt er klart.
Slagskib.
Bliv færdige! Kom så!
Fart på.
Gør arbejdet færdigt. Indtag jeres positioner.
Dæk det til.
Det er de nye formationer.
Det er korn.
Det er stablet op mod en bygning, så vi ikke destruerer dem.
Der og der fungerer det som værn.
Klogt.
Det er ikke en bondes planer.
General Titus har ikke drukket sig fra forstanden endnu.
Se her.
Termisk afbildning viser mennesker i langhuset
på toppen af landsbyen.
Det er uden tvivl kvinder og børn.
Godt. Vi gør alt for at afværge en voldelig kamp i landsbyen.
Mens jeg forhandler, sender vi Krypteia for at pågribe kvinder og børn.
Vi landsætter en enhed af panservogne.
Det behøver vi ikke, når vi truer deres kære med klinger.
Så får vi se, om de er motiverede til at kæmpe.
Alle skynder sig ind nu.
- Kom så. Tjept. - Kom så.
Ind med jer. Fart på.
Ingen landsbyvelkomst?
Hvor er mit varme favntag?
Jeg fik aldrig den øl.
Arthelais.
Sig mig, hvad vi forsøger at opnå?
Det samme som ved vores sidste møde.
Jeg slår dig ihjel.
Ja.
Det var noget af en ære.
Et ar. Fra selveste Argiveren.
Intet blod behøver at udgydes i dag.
Jeg giver dig en chance for at undgå blodbad.
Du ved, hvad regent Balisarius vil give mig,
når jeg får dig til at knæle foran ham.
Et sæde i senatet, formoder jeg.
Det fortjener jeg.
Så tag korn til at bespise dine mænd på vej tilbage til moderverdenen.
Hverken mere eller mindre.
Gør ikke landsbybeboerne fortræd.
Meddel Balisarius, at de krigere, du søgte, undgik pågribelse.
Og jeg får intet?
Slet intet?
Du får jeres liv.
Det er dit valg.
Vanære og degradering eller dit hoved hugget af.
Dit skib vil være din grav.
Jeres familier og alle i moderverdenen vil vide,
at I blev massakreret af bønderne på Veldt.
Min opgave er at bringe ære til moderverdenen.
Jeg har i sinde at løse min opgave.
Hvad morer mig mest her?
Tror I, at I har magt til at forhandle? Det har I ikke.
Jeg ved, hvor I skjuler kvinder og børn.
Mens vi taler, mislykkes jeres plan allerede.
Medmindre vi måske kan træffe en anden aftale.
Jeg kan tage kornet, I tilbyder.
Jeg kan gøre, som du beder om og skåne landsbybeboerne.
Men den indrømmelse har en pris.
Og den pris er dig.
Naturligvis er hvert medlem af din gruppe højt værdsat af imperiet,
men den mest eftertragtede for den ærede regent er dig.
Selveste Arthelais.
Heri ligger dit valg.
Arthelais, overgiv dig.
Og jeg lader landsbybeboerne leve.
Men afslår du,
vil de, som denne landsby kerer sig om, de ældre og børnene,
der har søgt ly i langhuset,
blive dræbt af mine mænd, der nu er på vej.
Er der ikke udgydt nok blod i den smukke bygning?
Er du parat til at lade dette fortsætte i dit navn?
Det er på høje tid.
Hvad?
Kora.
Hvad laver du?
Det tænkte jeg nok.
Sig farvel til din ven.
Din far venter på dig.
Kora, se på mig.
Hvad sker der?
Jeg beklager.
Jeg kan ikke lade dette sted dø for mig.
Jeg ved, hvad jeg gør.
Han lyver for dig.
- Bare lad mig gå. Slip mig. - Nej!
Nej.
Nej!
- Nej! - Kom så.
Fart på!
Kom nu, Kora. Vi skal have dig op på skibet.
Du er vores eneste chance.
Kom.
Fart på.
- Rejs dig, soldat! - Jeg kan ikke.
Vi rykker!
Lige for.
AA-77, I må væk med det samme.
Vi må lette nu!
Gør kanonen klar.
Pokkers.
- Videre! - Kom så!
Stands!
Pas på mod højre!
Klar! Nu!
Afgang!
Vent.
Her!
Vi flyver i formation.
Når jeg siger til, udløser du røgen.
Hold da kæft.
Kora, er du sikker?
Udløs den nu.
Tilkobler.
Skibet har taget skade.
Jeg har sårede.
Mine instrumenter svarer ikke.
Jeg overgiver kontrol.
Vi har dig, soldat. Jeg får dig ned i hangaren
med henblik på reparation og lægehjælp.
Nu er det tiden for alt, I elsker.
For jeres hjem.
Beskyt hinanden, og vis dem ingen barmhjertighed.
For Sindri!
Vi kan ikke lade Titus og de andre gøre alt arbejdet.
Er I klar?
Til at kæmpe og dø!
Vi overlader døden til jeres fjender!
Admiral, nu må Krypteia havde pågrebet kvinder og børn.
Vi venter stadig på en opdatering.
Jeg har en i lastrummet.
Kan du høre mig? Er du okay?
Jeg flytter dig nu.
Jeg har fat. Du klarer dig.
Okay.
- Det er okay. - To sårede, ingen reaktion.
Kom med bårerne!
Læg dem op. Kom nu, tag ham.
Tag fat i skulderen. Jeg har benene.
Op med armen. Sådan.
Kom. Jeg melder det.
Skader efter granatsplinter, et lille ammunitionssår.
To minutter. Tjek elevatoren.
Kom.
Nej.
Det er okay.
Du klarede dig flot.
Ja?
Hjælp mig med hjelmen. Støt nakken.
Sært. Der er ingen sår.
Hvad med ham? Stabil?
Pulsen er høj. Der er heller ingen sår, men lidt blod.
- Måske under panseret. - Få huen af. Der er et sår.
Tjekker pulsen.
Pulsen er lav her.
Vent. Det er...
- Giv mig ladningen. - Vent.
- Ladning. - Vent.
Gå tilbage, og hold skibet i gang.
Vi får ikke lang tid til at lette før eksplosionen.
Okay.
Jeg venter på dig.
- Der er en elevator dernede. - Skynd dig.
Til alt personale, vær på vagt.
Forstået. Angriber...
Ubudne gæster. Gentager. Ubudne gæster.
Sender forstærkninger. Hvem og hvor mange?
Skud bliver affyret. Mænd er faldet.
Det er en kvinde...
En hvad? Hvad foregår der?
Der er et problem i maskinrummet.
Han sagde, en kvinde er trængt ind på skibet.
Arthelais.
Arthelais er ombord på skibet.
Det er umuligt.
Nej, det er hende.
Hun er kommet til os.
Det er perfekt.
Informer enhederne. Hun skal pågribes øjeblikkeligt.
Og Cassius?
Åbn ild mod landsbyen.
Kornet?
Vi har ikke brug for kornet nu.
Argiveren er kommet til os.
Men vi har mænd på jorden.
Ja. Og færre munde at mætte.
Når vi har Argiveren, vender vi tilbage til moderverdenen
og har ikke brug for kornet, vel?
Tilintetgør den.
I hørte admiralen. Lad kanonerne.
Første kanon.
- Ja. - Sigt på landsbyen.
Lad kanonerne.
Straks.
Vi har ordrer om at angribe jorden.
Vi har mistet kontakt med maskinrummet.
- Hvor er hun? - Vi leder.
Hun bevæger sig mod det nedre dæk.
Hvad fanden foregår der?
Alt ledigt sikkerhedspersonel melder sig i maskinrummet.
Giv mig en opdatering nu!
Alle øverstbefalende informerer om personalestyrke.
- Fremad! - Kom så!
Nej!
Jeg rykker! Løb!
Er du ramt? Er du okay? Kom.
Jeg troede, at jeg ønskede at dø i kamp.
Mens jeg kæmpede for noget.
Jeg tog fejl.
Jeg har slet ikke lyst til at dø.
Men hvis jeg skal...
Sammen.
Kom.
Kora, hvor er du?
Motoren kører. Jeg venter på dig.
Vi løber tør for tid.
Jeg er der næsten.
Godt.
Personale, vær på vagt. Vi har en flygtning ombord.
Arthelais.
Jeg bør vel takke dig, fordi du afslog mit tilbud om overgivelse.
Det lyder bedre at dræbe dig i kamp.
I har klaret jer godt.
Bedre end forventet.
Bedre end man kunne forvente af en flok bønder.
Ja.
Mål udpeget.
Landsbyen fastlåst.
Bekræftet.
Hvad?
Kanonen er ladet og klar til affyring.
Åh nej.
Skyd nu.
Det er Kora!
Pågrib hende.
Nej!
Kora!
Kom her!
Åbn øjnene!
Se på mig.
Kom nu!
Kom nu.
Hey.
Kom her.
Vent.
Bliv hos mig.
Hvorfor kan jeg ikke få denne ene ting?
- Bliv hos mig. - Nej. Det er okay.
Se, hvad du har gjort.
Du har reddet os.
Os alle sammen.
Hey.
Jeg elsker dig.
Jeg beder dig.
Jeg ved, hvad du er.
Og jeg elsker dig.
Jeg beder dig.
Se!
Kom i formation.
Javel.
Gå efter rumskibene.
Javel.
Black Mountain-eskadrille, skyd dem ned.
Titus! Ja!
Ja!
Se, det er Devra Bloodaxe og hele oprørsflåden.
Det er virkelig overstået. Det er...
Nej.
Jeg elsker dig.
De kom fra andre verdener for at kæmpe for os.
For at dø for os.
Må de finde fred.
Vi vil hædre dem på den eneste måde, vi kan.
Ved at huske deres navne,
når vi næste gang bringer høsten i hus.
En sæson fra nu og i et hundrede sæsoner.
Og ved at fortsætte.
Ved at fortsætte.
Alle sammen, ær de faldne.
I kan ære min bror og hans tapperhed.
Nævn ikke mig, når I taler om ære og tapperhed.
Jeg har løjet for jer.
For jer alle sammen.
Titus.
Jeg ved det, mit barn.
Jeg ved det.
I ved, at jeg er Arthelais?
Regent Balisarius' adoptivdatter?
Og prinsesse Issas morder?
Jeg kender dit navn, ja.
Men du var ikke hendes morder,
for prinsessen er stadig i live.
Troede du, at hun kunne dræbes så let?
Nej. Hun er døden overlegen.
Hvad skal jeg gøre?
Du har en grund nu, ikke sandt?
Til at finde hende og kæmpe?
Vælger du at kæmpe,
vil jeg stå ved din side.
Os alle sammen.
Og også jeg.
Kan jeg være til nytte...
...har jeg det her.
Vil du kæmpe med os, robot? Hjælpe os med at finde prinsessen?
Er det sandt, hvad du siger, og prinsessen er i live,
har jeg intet valg.
Jeg tjener den myrdede konges slægt. Det er mig en ære at kæmpe.
Vi finder hende og kæmper.
Tekster af: Maria Kastberg