Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫בקצה רחוק של המרחב שבשליטת עולם האם,‬
‫במסלול המקיף את ענק הגזים מארה,‬ ‫נמצא הירח הקטן ולדט.‬
‫שם, בכפר, חיו חקלאים צנועים‬ ‫חיים פשוטים כעובדי אדמה,‬
‫עד שמשחתת קרב הטילה צל על שדותיהם.‬
‫מפקד הספינה, אדמירל נובל,‬
‫דרש יותר מכפי שאנשי ולדט יכלו לתת.‬
‫וכך קרה שאישה ששמה קורה וגבר ששמו גונאר‬
‫יצאו מהכפר‬
‫כדי לגייס לוחמים שיילחמו בדרדנוט.‬
‫בנו-וודי, הצטרף אליהם טארק החזק.‬
‫במכרות דאגוס, נמסיס מעוררת האימה.‬
‫בקולוסיאום בפולוקס, גנרל טיטוס המרדני,‬
‫ובכוכב הלכת שראן,‬
‫דריאן בלאדאקס ולצידו, מיליוס.‬
‫במארב ברציפים הצפים של גונדיבאל,‬
‫ניצחה קורה את אדמירל נובל,‬
‫והותירה את גופו מרוסק על קו החוף הסלעי.‬
‫לאחר הניצחון, שבו הלוחמים אל ולדט‬ ‫כדי לגבות את שכרם,‬
‫לאחר שאיום הדרדנוט הוסר...‬
‫כך לפחות הם האמינו.‬
‫קומנדר קסיוס.‬
‫הוא חי?‬ ‫-כן.‬
‫בקושי.‬
‫אך הוא רחוק מהתאוששות.‬
‫מוחו היה מושבת במשך הרבה זמן.‬
‫איננו יודעים מה מידת הנזק.‬
‫נדע מה נותר ממנו כשנוציא אותו מהגולם.‬
‫נתיבי האוויר שלו פתוחים.‬
‫הוא נושם עצמאית.‬
‫אדמירל.‬
‫אדמירל, זה אני.‬
‫קסיוס?‬
‫כן.‬
‫איפה אני?‬
‫בספינתך, המפקד.‬
‫"מבט המלך".‬
‫נשארנו במסלול סביב גונדיבאל‬
‫בתקווה שתתאושש, המפקד.‬
‫והודות לאלים העתיקים, תפילותינו נענו.‬
‫קסיוס, תקשיב לי.‬
‫היא בוולדט.‬
‫מי?‬
‫מי בוולדט?‬
‫המצלקת.‬
‫היא בוולדט.‬
‫קבע מסלול אל ולדט.‬
‫כן, אדמירל.‬
‫כפקודתך.‬
‫- חלק שני: המצלקת -‬
‫אני הייגן.‬
‫זה דן.‬
‫ברוכים הבאים אל כפרנו הצנוע.‬
‫אתם ודאי עייפים ורעבים.‬
‫וצמאים.‬
‫הכנו לכם מזון ומשקאות בבניין ההתכנסות.‬
‫בואו. תראו שבני עמי הם מארחים נהדרים.‬
‫בואו נכניס את היוראקים לאורווה.‬
‫הם חזרו.‬
‫נו, איך הם נראים?‬
‫חזקים, נראה לי שכמו לוחמים.‬
‫כמה יש?‬ ‫-שישה.‬
‫כולל קורה וגונאר.‬ ‫-שישה?‬
‫לא ישנה כמה הם חזקים, נכון?‬
‫קומנדר קסיוס.‬
‫חייל. הכול טוב, נכון?‬
‫כן, המפקד. הכול מתקדם לפי התכנון.‬
‫לא קרו תקריות לא צפויות?‬
‫לא, המפקד.‬ ‫-בסדר גמור.‬
‫ודא שהתבואה תיקצר כמתוכנן‬
‫ותהיה מוכנה להגעתנו בעוד חמישה ימים.‬
‫חמישה ימים?‬
‫בואו.‬
‫כעת, אכלו בבקשה. אתם ודאי רעבים מאוד.‬
‫טוב.‬
‫בני הכפר הכינו סעודה הכוללת מזון ומשקה‬
‫כדי להפגין את נאמנותם‬ ‫ולהכיר תודה עם הגעתכם.‬
‫אבל איפה כולם?‬
‫איך הייתם מרגישים?‬
‫כולכם, אם לא הייתם מסוגלים‬ ‫לעמוד ולהגן על ביתכם?‬
‫אם הייתם צריכים לבקש מאחרים‬ ‫להקריב את חייהם למענכם.‬
‫עליהם לראות שאין להם סיבה‬ ‫להתבייש בהיותנו כאן.‬
‫לשים את הגאווה בצד כדי לבקש עזרה‬
‫זהו אומץ לשמו.‬
‫תודה.‬ ‫-כן.‬
‫ורצה הגורל שאיש אינו צריך להקריב את חייו.‬
‫לא יהיה צורך בהגנה.‬
‫אדמירל נובל מת.‬ ‫-מה?‬
‫הוא מת?‬ ‫-באמת?‬
‫אולי תצטרכי לומר זאת שוב. הוא לא מאמין.‬
‫הוא מת.‬
‫את מאמינה שהם לא יחזרו?‬
‫אכן.‬
‫לפי הפרוטוקול האימפריאלי,‬ ‫עם מותו של אדמירל‬
‫יש לשוב אל עולם האם באופן מיידי.‬
‫אם כך, אנו חייבים‬ ‫הכרת תודה אפילו גדולה יותר...‬
‫אתם טועים.‬
‫בדיוק קיבלתי מסר.‬
‫הם יגיעו בעוד חמישה ימים.‬
‫זה נכון?‬
‫חמישה ימים?‬ ‫-כן.‬
‫אבל חשבתי שאמרת שהרגת את אדמירל נובל.‬
‫באמת הרגתי. גופו התרסק על הסלעים. הוא מת.‬
‫מנוגד לפרוטוקול להגיע‬ ‫ללא אדמירל שיפקד על הספינה, נכון?‬
‫זה נכון.‬
‫אבל המוות לא תמיד מרתיע מספיק‬ ‫כשמדובר בתכנוני עולם האם.‬
‫הם ודאי זקוקים יותר לתבואה מכפי שחשבנו.‬
‫הייגן?‬ ‫-כן.‬
‫קרא לאנשי הכפר. תן לי לדבר איתם.‬
‫טוב.‬
‫ימים אפלים מחכים לכולנו.‬
‫בבוא השעה...‬
‫אולי נצטרך כולנו לעמוד מאוחדים‬
‫בקרב, כאחים.‬
‫כדי להצליח,‬
‫חייב לשרור בינינו אמון.‬
‫עם הזמן נלמד אתכם כיצד להילחם.‬
‫אך תחילה, עליכם להראות לנו את כוחכם.‬
‫את דרך האדמה.‬
‫אם לא נפעל במהירות, הרס הכפר שלכם...‬
‫מובטח.‬
‫כמה זמן לוקח לכם לקצור את היבול?‬
‫חצי מחזור סביב מארה.‬
‫לא, חובה לעשות זאת תוך שלושה ימים.‬
‫מה?‬ ‫-זה בלתי אפשרי.‬
‫אנחנו זקוקים לכל גבר ואישה כשירים.‬
‫התבואה היא הנשק החזק ביותר שלנו.‬
‫בלעדיה,‬
‫הם עלולים להפציץ ולהשמיד אותנו.‬
‫אם נקצור אותה במהירות,‬
‫נוכל להשתמש בה לסחר-חליפין וכמגן.‬
‫כעת נוחו היטב.‬
‫העבודה תתחיל עם שחר.‬
‫שמעתם את האיש.‬
‫עם שחר.‬
‫נראה לך שהם ילמדו לבטוח זה בזה?‬
‫הם פוחדים...‬
‫מזרים, מהקרב שעתיד לבוא, על חייהם.‬
‫לבטוח? לא יודעת.‬
‫אני רק מקווה שבשעת הצורך‬ ‫לכולם יהיה האומץ לקום ולהילחם.‬
‫לא היה לי מושג איך זה להילחם.‬
‫כמה זה יפחיד אותי.‬
‫אתה פוחד למות.‬
‫זה בסדר. כולם פוחדים.‬
‫אפילו לא חשבתי על המוות באותו הרגע.‬
‫אילו שאלת אותי לפני איך ארגיש,‬
‫הייתי אומר שמבועת.‬
‫ואכן פחדתי.‬
‫הפחד הכי גדול שחשתי מימיי.‬
‫ממה פחדת כל כך?‬
‫אם לא מהמוות?‬
‫פחדתי עלייך.‬
‫פחדתי שאאבד אותך.‬
‫מה שנובל אמר...‬
‫שאת הפושעת המבוקשת ביותר ביקום המוכר.‬
‫לא זוכים בתואר הזה אם סתם בורחים.‬
‫זוכר שסיפרתי לך שבליסריוס גידל אותי?‬
‫עוצר האימפריום?‬
‫ושהייתי שומרת הראש של הנסיכה איסה?‬
‫כן.‬
‫ושהיית לוחמת מעוטרת.‬
‫חברה של משפחת המלוכה.‬
‫מה קרה להם?‬
‫תחת ההשפעה המרפאת של בתו,‬
‫המלך התחיל לראות דברים רבים באור אחר.‬
‫זה היה טקס חניכת‬ ‫המשחתת האחרונה מדגם דרדנוט.‬
‫סוף סמלי לעידן של התרחבות.‬
‫לפי המסורת, המלך היה אמור לחנוך כל ספינה,‬
‫אבל לא הפעם.‬
‫זה היה תפקידה המלכותי הראשון של הנסיכה,‬
‫המטלה הרשמית הראשונה שלה.‬
‫לספינה יקראו "משכינת השלום"‬ ‫והיא תישא את חותמה המלכותי.‬
‫אל תטעה.‬
‫הייתי בתו הנאמנה של אבי המאמץ.‬
‫לא יכולתי לבגוד בו או להתנגד לו.‬
‫הוא אמר לי שעל הנסיכה למות.‬
‫ומות היא תמות.‬
‫אבי אמר שלא יעמוד מנגד‬
‫ויצפה בילדה הזאת מפרקת את מכונת המלחמה‬
‫שהקרבנו הרבה כל כך למענה.‬
‫האמנתי שבליסריוס יגן עליי‬
‫ועל האימפריה שהוא אהב כל כך.‬
‫עמוד דום!‬
‫מוזר.‬
‫משהו אינו כשורה.‬
‫בליסריוס.‬
‫היכן הקאלי? מדוע התנורים אינם דולקים?‬
‫בליסריוס, אני מדבר אליך.‬
‫ענה לי!‬
‫איסה, תברחי! איסה!‬
‫חתיכת מנוול.‬
‫לא!‬
‫עשי את זה.‬
‫למה את מחכה?‬
‫למה את מחכה, ילדה? עשי את זה!‬
‫עשי את זה!‬ ‫-לא.‬
‫לא.‬ ‫-עשי את זה. הרגי אותה.‬
‫הרגי אותה!‬ ‫-לא!‬
‫אני סולחת לך.‬
‫אל תסלחי.‬
‫מה עוללת?‬
‫תפסו אותה!‬
‫הנה היא, רבותיי.‬
‫המתנקשת במשפחת המלוכה.‬
‫זרה מכוכב אחר.‬
‫סרטן של טומאה אתנית.‬
‫רוצחת!‬ ‫-רוצחת!‬
‫רוצחת!‬ ‫-קוטלת!‬
‫בוגדת!‬ ‫-נחשה!‬
‫טינופת!‬
‫נלחמתי עד שהגעתי למעבורת.‬
‫ומאז אני חיה כנמלטת מהחוק.‬
‫חשבתי לאפשר להם להרוג אותי‬ ‫או פשוט לא להילחם.‬
‫אבל איכשהו, המילים האחרונות של הילדה...‬
‫מחילתה.‬
‫הרגשתי שהדרך היחידה לכבד אותה הייתה לברוח.‬
‫ולנסות להיות, אני לא יודעת...‬
‫יותר מכלי נשק.‬
‫זה מה שכולנו מנסים להיות.‬
‫זה מה שאת.‬
‫בוקר טוב!‬
‫זו קריאת השכמה. כולם, להתעורר.‬
‫אנשים, קומו.‬
‫זמן לעבוד.‬
‫קדימה, עצלנים! תתעוררו!‬
‫זמננו קצר!‬
‫קומנדר, קריאה מהטכנאי הרפואי הראשי.‬
‫תעביר אותו.‬
‫שחרר אותי!‬ ‫-קומנדר.‬
‫אני חושב שעליך לרדת לכאן.‬ ‫-זו בגידה. אני מפקד הספינה הזאת!‬
‫בשם האלים העתיקים,‬ ‫אדאג שכל אחד מכם יועמד למשפט צבאי!‬
‫אני נשבע! כל אחד מכם ימות!‬ ‫איני זקוק לאיש מכם!‬
‫אתה חייב לבוא הנה עכשיו.‬ ‫-אני בא.‬
‫למעשה, ארצח כל אחד מכם במו ידיי!‬
‫אדמירל, אינך מוכן לזה.‬
‫אני עדיין מפקד הספינה הזאת!‬
‫מדוע אתם עומדים שם ובוהים בי? פחדנים!‬
‫זוהי בגידה!‬ ‫-ברוך שובך, המפקד.‬
‫אתה מוכן לחזור אל תפקידך?‬
‫מובן שכן.‬ ‫כעת אמור לאידיוטים הללו לשחרר אותי.‬
‫המפקד, כפי שכבר אמרתי לך,‬
‫יש לציית לפרוטוקולים‬ ‫לפני שתוכל לחזור ולפקד,‬
‫בדיקות שיש לבצע‬ ‫כדי לוודא שאתה בריא נפשית ופיזית...‬
‫תן לי לעזור לך עם ההערכה שלך.‬
‫שחררו אותו!‬
‫מה המרחק אל ולדט?‬
‫ימים ספורים, המפקד.‬
‫אדמירל, קבל התנצלות על הצלקת שהשאיר‬
‫צוות רפואי חסר יכולת זה.‬
‫ודאי ניתן להסירה.‬
‫לא.‬
‫לא, הנח לזה.‬
‫היא צילקה אותי.‬
‫כשאמסור אותה לבליסריוס‬ ‫וגופתה תוצג ברוטונדה של הסנאט,‬
‫אז אחשוף את החזה שלי.‬
‫וזה יהיה סמל‬
‫לכך שאני הייתי זה שהביא את המצלקת לדין,‬
‫שכן זהו אני שעומד מול בני עמי כמושיעם.‬
‫איך מתקדם הקציר?‬ ‫נתקלתם בהתנגדות מצד בני הכפר?‬
‫לא, המפקד.‬
‫הכול מתקדם לפי הלו"ז.‬
‫לא ראיתי את פאונוס‬ ‫או את מרקוס במהלך הדיווחים שלך.‬
‫הם רודים בבני הכפר, המפקד.‬
‫מוציאים מהם עוד טיפת עבודה.‬
‫טוב מאוד.‬
‫העבודה נמשכת מסביב לשעון.‬
‫כל התבואה תיטחן לקמח בדיוק בזמן להגעתכם.‬
‫מצוין, טוראי.‬
‫ואם בני הכפר מילאו את החלק שלהם,‬
‫אולי יהיה מקום למעט רחמים.‬
‫הכלבים האלה ראויים רק לטעום את נחת זרוענו.‬
‫האומנם?‬
‫עוד נראה...‬
‫בסיום המלאכה.‬
‫למען המלך שנרצח.‬
‫טוב, ברור שפאונוס ומרקוס‬ ‫ושאר חייליהם מתים.‬
‫המצלקת עימם.‬
‫ונראה שהטוראי הצעיר שלנו בחר צד.‬
‫אנשים, אם אוכל...‬
‫רציתי לקבל את פני חברינו החדשים.‬
‫אני רוצה להעניק לכם‬ ‫את המתנות הקטנות שהכנתי.‬
‫אני יודעת שכולכם הגעתם‬
‫ממקומות עשירים ומתוחכמים בהרבה מפה,‬
‫ולכן אני מקווה שהפשטות‬ ‫של מתנותיי לא תעלוב בכם,‬
‫אך הכנתי אותן כאות תודה.‬
‫כשראיתי אתכם רוכבים לראשונה לתוך כפרנו,‬
‫הרגשתי שגנרל טיטוס היה כמו ההרים עצמם.‬
‫חזק ואיתן.‬
‫תודה.‬
‫טארק.‬
‫את נפשך אין לשבור,‬
‫אך לאצילותך אין להתכחש.‬
‫כמו אייל השלג.‬
‫תודה. תודה.‬
‫מיליוס,‬
‫כמו השמש על פנינו‬
‫שמחממת ומנחמת אותנו,‬
‫נאמנה ומהימנה.‬
‫תודה.‬
‫נמסיס.‬
‫מעוררת אימה כסופה עם הבזקי הברק שלה,‬
‫אך עם גשמיה מעניקי החיים.‬
‫זהו מקור החיים.‬
‫הסופה היא האם של כולנו.‬
‫תודה.‬
‫גונאר.‬
‫אתה הלב שלנו.‬
‫אתה מעניק לנו תקווה.‬
‫זה יפהפה. תודה.‬
‫תראי את זה.‬
‫וקורה.‬
‫את הזאבה המגינה שלנו החושפת שיניים.‬
‫את עומדת בינינו לבין השמדה.‬
‫הכוח של כולנו גם יחד.‬
‫בואו נאכל!‬
‫את בסדר?‬
‫הכול טוב?‬ ‫-כן.‬
‫לחיים.‬
‫דן, תראה לנו את הצעד ההוא שוב!‬ ‫-מוכנות?‬
‫ככה!‬
‫טוב.‬
‫היום נתחיל להכין את ההגנה שלנו.‬
‫נתחיל בכך שנעביר את התבואה לכפר,‬
‫כדי שלא יוכלו לירות בנו מהחלל‬ ‫בלי להסתכן בהשמדתה.‬
‫כלי הנשק שהותיר אחריו האימפריום‬
‫יעזרו לנו לשמור על עמדתנו.‬
‫נפצים חזקים חודרי שריון.‬
‫יש לנו מכשירי קשר.‬ ‫-יופי.‬
‫הדם לא יצא בקלות, אבל נוכל לנסות.‬
‫לא, זה מושלם. תניח לזה. יש לנו עוד?‬
‫בטח.‬
‫תאספו ותתעדו כל רובה ציד.‬
‫כל סכין.‬
‫כל קליע שיש בכפר.‬
‫נצטרך לחפור עמדות הגנה‬ ‫שיעניקו לנו את גורם ההפתעה.‬
‫בסדר.‬
‫אסטריד. תראי למה את מסוגלת.‬
‫חכי.‬
‫תכניסי מרפק.‬
‫עיניים פקוחות.‬
‫טוב, היום נלמד את הבסיס של תקיפה והגנה.‬
‫הפכנו את כלי הקציר שלכם לנשק.‬
‫אם כך, מה שננסה לעשות זה...‬
‫את זה.‬
‫כן.‬
‫כמו מקצוען.‬
‫נהדר.‬
‫די טוב.‬
‫יש פה כישרון טבעי.‬
‫הנה.‬
‫קדימה!‬
‫יורד.‬
‫זאת החללית של קורה.‬
‫מצבה היה קשה כשגררתי אותה החוצה ממנה.‬
‫כמה זמן היא פה?‬
‫שתי עונות.‬ ‫-נזוז.‬
‫החללית שבה קורה נמצאה‬ ‫עדיין נמצאת בהרים במזרח.‬
‫עכשיו, עם מאמץ ועבודה משותפת,‬ ‫נוכל לחלץ אותה.‬
‫היא תוכל להיות נכס רב עוצמה.‬
‫וואו, היא עדיין פועלת.‬
‫תחזיק חזק.‬
‫כמה?‬ ‫-תראה, יש לך 15 רובים...‬
‫אבל המספר לא חשוב.‬
‫מספר האנשים שיודעים להפעיל...‬
‫אסור לתת לאייוואר נשק.‬ ‫-אני מסכים.‬
‫אז נשחיז את כל הלהבים.‬
‫פשוט צריך להבין...‬ ‫-תקשיבו.‬
‫מעולם לא הייתי חובב וידויים.‬
‫אנחנו יודעים מה מוטל על כל אחד מאיתנו.‬
‫כולכם כאן משום שאני רוצה שתדעו‬ ‫לצד מי לעזאזל אתם נלחמים.‬
‫על כולם לחלוק באמת.‬
‫אני אדבר ראשון.‬
‫סראוו.‬
‫העוצר בליסריוס שלח אותי‬ ‫ואת ספינתי כמפגן שרירים‬
‫שירחף מעל לפרלמנט של סראוו,‬
‫כך שהבחירה אם להצביע‬ ‫בעד או נגד עצמאות מהממלכה‬
‫תהיה ברורה.‬
‫אבל תושבי העולם האמיצים‬ ‫הצביעו בהתרסה בעד חירות,‬
‫ובתגובה, פקדו עליי לירות על הבירה.‬
‫סירבתי, והספינה שלי יורטה.‬
‫זחלנו מתוך ההריסות‬
‫ונלחמנו בכוחות עולם האם‬ ‫עד שהרובים שלנו התרוקנו.‬
‫ידעתי שחייליי יילחמו איתי עד המוות.‬
‫לכן סגרתי עסקה.‬
‫חיי חייליי בתמורה לחיים שלי.‬
‫התחננתי לרחמים מהעוצר, שיחוס עליהם.‬
‫אבל "רחמים" אינם מונח‬ ‫שהעוצר בליסריוס מכיר.‬
‫כדי להעניש אותי,‬ ‫חייליי הוצאו להורג לנגד עיניי.‬
‫ההחלטה להמרות את פיו‬ ‫של בליסריוס הייתה שלי בלבד.‬
‫לא עובר יום‬ ‫שבו אינני חושב על החיילים שמתו למעני.‬
‫כיצד כניעתי בגדה בגבורתם‬ ‫וגזרה עליהם את גורלם.‬
‫לעולם לא עוד.‬
‫לעולם לא איכנע שוב.‬
‫עליכם להבין זאת היום‬ ‫לפני שתבחרו ללכת אחריי מחר.‬
‫מעולם לא נלחמתי בקרב כמו זה שממשמש ובא,‬
‫אבל גדלתי במקום שמזכיר מאוד את המקום הזה.‬
‫כשהספינות הופיעו בשמיים מעל עולמי,‬
‫חיפשתי הנחיה מזקני השבט בנוגע לתגובתנו.‬
‫הם התכווצו בפחד,‬
‫נכנעו ונתנו להם הכול משום שפחדו להילחם.‬
‫הם אמרו, "מה נוכל לעשות‬ ‫נגד כוחו של עולם האם?"‬
‫מי שהיו חלשים‬ ‫או זקנים מכדי לעבוד הוצאו להורג.‬
‫כל הנותרים פוזרו במחנות עבודה ברחבי היקום.‬
‫משפחות הופרדו.‬
‫זה היה כאילו עמי מעולם לא היה קיים.‬
‫כוח המורדים שחרר את המחנה שלי.‬
‫ומצאתי משפחה חדשה שהראתה לי דרך אחרת.‬
‫אז בבוא העת...‬
‫אתן את חיי כדי להגן‬ ‫על הכפר הזה אם יהיה בכך צורך.‬
‫אילחם ואמות למען מקום‬ ‫שאוכל לקרוא לו "בית".‬
‫האם ניתן לייחל למוות מכובד יותר?‬
‫היו לי חיים בעבר.‬
‫בעבר הרחוק...‬
‫כך זה נראה.‬
‫גרתי בכפר דייגים קטן.‬
‫חיילי האימפריום שחטו את הכול ואת כולם.‬
‫היינו עם שוחר שלום.‬
‫אך זה לא תמיד היה כך.‬
‫פעם, לפני זמן רב...‬
‫היינו עם של לוחמים.‬
‫מעולם לא הרגתי,‬
‫מעולם לא שפכתי דם,‬
‫עד ששפכתי את דמי.‬
‫הכאב שלי נהפך לזעם.‬
‫והזעם שלי נהפך לנקמה.‬
‫אבל הצימאון לדם של אבות אבותיי‬ ‫עדיין חי בכסיות העתיקות.‬
‫דמי העיר אותן.‬
‫הן הראו לי כיצד להילחם.‬
‫ונולדתי מחדש.‬
‫אבל מאז אותו יום,‬
‫אני יצור שמהותו נקמה.‬
‫וכן...‬
‫כן, אני אהרוג אותם.‬
‫איש מאיתנו לא זוכה לבחור את הוריו.‬
‫ושלי, במקרה, היו מלך ומלכה.‬
‫אבי, המלך,‬
‫התעקש להציג את תנאינו‬ ‫לצבאות עולם האם בעצמו.‬
‫ותשובתם הייתה להחזיר את גופתו‬ ‫עם הבטחת פלישה.‬
‫אימי אמרה לי אז, "ילד נהפך לגבר‬
‫"רק עם מות אביו,‬
‫"ואז נסיך נהפך למלך."‬
‫זו הייתה הפעם האחרונה שבכיתי.‬
‫מעט לאחר מכן,‬ ‫ספינותיהם החשיכו את השמיים שלנו.‬
‫ואימי, בשל כבוד, סירבה לברוח.‬
‫אני רציתי להישאר ולהגן עליה,‬
‫אבל המלכה ידעה‬ ‫שיש לשמר את שושלת הדם ואת כס המלכות.‬
‫איבדתי את אימי...‬
‫ואת עולמי באותו היום.‬
‫הבריחו אותי מכוכב הלכת‬
‫כשאני חבוי בספינת פליטים‬ ‫שיצאה אל כוכב בהיר קרוב.‬
‫ברחתי לטובת חובתי,‬
‫לטובת שימור ממלכה ושושלת דם‬ ‫שאינן קיימות עוד.‬
‫גזלו ממני את ההזדמנות להגן עליהן.‬
‫אבל לא עוד. כשנסיים פה,‬
‫אסע לשם.‬
‫הביתה.‬
‫כדי לכפר על...‬
‫הטעות של כבוד שאבד.‬
‫קורה.‬
‫לא שמענו ממך. מה הסיפור שלך?‬
‫אני יתומת מלחמה.‬
‫המשמעת של חיים צבאיים התאימה לי.‬
‫שירתי בספינה שדומה מאוד ל"מבט המלך".‬
‫משום שמעולם לא הייתה לי משפחה,‬ ‫האמנתי שמצאתי אחת.‬
‫עד שהגעתי לכאן, אל ולדט.‬
‫המקום הזה לימד אותי‬ ‫מה בית ומשפחה יוכלו להיות באמת.‬
‫תרצי להוסיף דבר מה נוסף?‬
‫לא.‬
‫בטוחה?‬
‫איך מי המעיין?‬
‫מה?‬
‫כבר כמה ימים שטיטוס מעמיד פנים‬ ‫שהוא שותה אלכוהול‬
‫משום שהוא לא רוצה שנדע‬ ‫כמה חשוב לו הקרב שמתקרב.‬
‫אלה באמת מים.‬
‫קשה להרפות מסיפורים מהעבר.‬
‫כן, נכון.‬
‫חברים...‬
‫אוכל רק לומר...‬
‫תודה לכם שבאתם אל הכפר הזה‬
‫והענקתם לנו תקווה.‬
‫תודה.‬
‫אני לא יודע מה יהיה בסופנו כשמחר יסתיים.‬
‫אוכל רק להתפלל שעברכם יעיק עליכם פחות.‬
‫יפה אמרת. נשתה לחיי זה.‬
‫הכפר מוכן.‬
‫יופי. את קומץ הקצינים‬ ‫שישלחו למטה כדי לאסוף את התבואה‬
‫אנחנו נחסל‬
‫עם כל כוחנו בשדה, ללא רחמים,‬
‫ולא נחוס על אף אדם שידרוך על אדמתכם.‬
‫ומה אז?‬
‫ננהל משא ומתן על החלפה?‬
‫נראה לך שהם יקשיבו?‬
‫כן.‬
‫אבל אם הכול ישתבש, כפי שעשוי לקרות,‬
‫תוודאי שהחללית שלך עדיין תקינה‬
‫ונסתרת מעיני כול על הבוקר.‬
‫בסדר.‬
‫מים.‬
‫באמת, טיטוס?‬
‫שמי גנרל טיטוס.‬
‫כמובן.‬ ‫-כשמדובר בך.‬
‫שלום, ג'יימס.‬
‫את יודעת, האדם האחרון שקרא לי ככה‬
‫היה המפקד משכבר הימים‬ ‫של המכניקס מיליטריום,‬
‫שעה שהוא מת בזרועותיי.‬
‫צר לי.‬
‫זה בסדר. אני אוהב איך שזה נשמע.‬
‫זה גורם לי להרגיש משהו מלבד ייאוש.‬
‫את מבינה...‬
‫ניתנו לי זיכרונות של עולם שלא אזכה לראות,‬
‫נאמנות למלך שלא אוכל לשרת‬
‫ואהבה לילדה שלא יכולתי להציל.‬
‫אבל צליל השם הזה, כשאת אומרת אותו,‬
‫מאפשר לי להרגיש, אפילו במידה זעירה...‬
‫את סיבת קיומי.‬
‫לכן הצלת את סאם?‬
‫אינני בטוח.‬
‫אני רק יודע שהמחשבה שתיפגע או תושמד‬
‫פתחה בי חלק שהיה סגור.‬
‫אתה בוחר צד, ג'יימס.‬
‫אתה ואני דומים. תוכננו להרוג למענם.‬
‫תבין, הסיוט שלהם הוא שאתה ואני נילחם יחד.‬
‫לא משום שציוו או פקדו עלינו,‬
‫אלא כדי להגן על משהו שאנחנו אוהבים.‬
‫את ודאי יודעת שלא תוכלו לנצח.‬
‫כולם חומשו.‬
‫דרדנוט.‬
‫סיימו! סיימו כבר! קדימה!‬
‫מהר!‬
‫סיימו את העבודה! לכו לעמדותיכם!‬
‫כסו אותה!‬
‫אלה המבנים החדשים.‬
‫זו התבואה.‬
‫תראה, הם ערמו אותה לצד בניין‬ ‫כדי שלא נשמיד אותם.‬
‫ושם ושם, הם ערמו אותה‬ ‫כמקום מחבוא לירות ממנו.‬
‫חכם.‬
‫בהחלט לא תכנונים של חקלאי.‬
‫נראה שגנרל טיטוס עדיין לא הטביע‬ ‫את כל חריפותו בשיכר.‬
‫הביטו לכאן.‬
‫בהדמיה התרמית רואים אנשים בבניין ההתכנסות‬
‫במרום הכפר.‬
‫ללא ספק אלה נשים וטף.‬
‫יופי. נעשה את המיטב‬ ‫כדי לדחות קרב קשה בכפר.‬
‫בזמן שאנהל מו"מ, נשלח את יחידת הקריפטיה‬ ‫לתפוס את הנשים והטף.‬
‫ננחית כוח קטן של חיילים משוריינים.‬
‫לא נזדקק להם כשיראו להבים מוצמדים‬ ‫לגרון אנשיהם הפגיעים ביותר.‬
‫אז נראה כמה מוטיבציה תהיה להם להילחם.‬
‫כולם להיכנס עכשיו!‬
‫חבר'ה, לזוז. מהר יותר.‬ ‫-קדימה. זוזו.‬
‫תיכנסו. קדימה. לזוז!‬
‫אין קבלת פנים כפרית?‬
‫איפה החיבוק החם שלי?‬
‫לא קיבלתי את כוס השיכר ההיא.‬
‫ארתליאס.‬
‫תגידי לי מה היעד שלנו כאן.‬
‫כמו בפעם האחרונה שנפגשנו.‬
‫שאני אהרוג אותך.‬
‫כן.‬
‫איזה כבוד זה היה.‬
‫צלקת. מהמצלקת בכבודה ובעצמה.‬
‫אין סיבה לשפוך פה דם היום.‬
‫אציע לך הזדמנות אחת להימנע משחיטה.‬
‫את יודעת מה העוצר בליסריוס יעניק לי‬
‫כשאוריד אותך על ברכייך מולו, לא?‬
‫אני מתארת לעצמי שאתה מבקש מושב בסנאט.‬
‫אני ראוי לו.‬
‫אם כך, קח את התבואה להאכלת חייליך‬
‫במסעכם חזרה אל עולם האם.‬
‫לא פחות ולא יותר.‬
‫לא תפגע בבני הכפר,‬
‫ותדווח לבליסריוס שלא תפסתם‬ ‫את הלוחמים שחיפשתם.‬
‫ואני לא אקח דבר, כן?‬
‫לא כלום?‬
‫תיקח את חייכם.‬
‫הבחירה בידיך:‬
‫חרפה והדחה, או שהראש שלך יוסר מכתפיך.‬
‫ספינתך תהיה לקברך.‬
‫משפחותיכם וכל עולם האם ידעו‬
‫ששחטו אתכם הכפריים בוולדט.‬
‫את יודעת שמשימתי היא להביא כבוד לעולם האם.‬
‫בכוונתי לבצע את המשימה עד סופה.‬
‫מה הכי משעשע אותי בנוגע לזה?‬
‫שאת חושבת שיש לך כוח לנהל מו"מ. אין לך.‬
‫את חושבת שאני לא יודע‬ ‫שאתם מסתירים נשים וטף?‬
‫שעה שאת עומדת ומדברת איתי,‬ ‫תוכניתכם כבר נכשלת.‬
‫אלא אם כן ניתן אולי להגיע להסדר אחר.‬
‫אוכל לקחת את התבואה שהצעת.‬
‫אוכל לעשות כפי שביקשת ולחוס על בני הכפר.‬
‫ואולם, יהיה מחיר אחד לוויתור הזה.‬
‫והמחיר הזה הוא את.‬
‫כמובן, האימפריום יעריך מאוד‬ ‫לקבל כל חבר בחבורה שלך,‬
‫אבל אין להכחיש שהאדם הכי מבוקש‬
‫ע"י העוצר המכובד הוא... את.‬
‫ארתליאס בכבודה ובעצמה.‬
‫אם כך, הבחירה בידייך:‬
‫ארתליאס, היכנעי בפניי.‬
‫ואני אאפשר לבני הכפר לחיות.‬
‫אולם, אם תסרבי,‬
‫כל מי שהכי יקר לכפר,‬
‫הקשישים, הילדים,‬
‫שכרגע תופסים מחסה בבניין ההתכנסות,‬
‫יישחטו על ידי חייליי שבדרכם לשם עכשיו.‬
‫האם לא נשפך מספיק דם בבניין היפה ההוא?‬
‫האם את באמת מתכוונת לאפשר לזה להמשיך בשמך?‬
‫הגיע הזמן, ארתליאס.‬
‫מה?‬
‫קורה.‬
‫קורה, מה את עושה?‬
‫כך חשבתי.‬
‫אולי תיפרדי מידידך?‬
‫אביך מחכה לך.‬
‫קורה, תביטי בי.‬
‫מה קורה?‬
‫אני מצטערת.‬
‫לא אאפשר למקום הזה למות למעני.‬
‫אני יודעת מה אני עושה.‬
‫הוא משקר לך.‬
‫פשוט תשחרר אותי. תשחרר אותי!‬ ‫-לא.‬
‫לא.‬
‫לא!‬
‫-בואי.‬
‫זוז!‬
‫קדימה, קורה! חייבים להעלות אותך לספינה.‬
‫קדימה. את הסיכוי היחיד שלנו.‬
‫קדימה.‬
‫עלה. דיו!‬
‫קום, חייל!‬ ‫-אני לא יכול.‬
‫קדימה!‬
‫עיניים לפנים!‬
‫AA-77, צאו משם מיד.‬
‫חובה להמריא עכשיו!‬
‫סובב את התותח הראשי.‬
‫אוי, לעזאזל.‬
‫זוז!‬ ‫-קדימה!‬
‫חכו!‬
‫זהירות מימין!‬
‫הכול מוכן! אש!‬
‫קדימה!‬
‫תחזיק חזק.‬
‫כאן!‬
‫נרד למבנה.‬
‫כשאתן את האות, תפעיל את העשן.‬
‫אוי ואבוי.‬
‫קורה, את בטוחה?‬
‫עכשיו. תפעיל עכשיו.‬
‫בקרת עגינה.‬
‫החללית הזאת ניזוקה.‬
‫יש איתי פצועים.‬
‫והמכשירים שלי לא מגיבים.‬
‫אני אעביר שליטה.‬
‫השליטה בידינו, חייל.‬ ‫אנחית אותך בהנגר הראשי‬
‫לתיקונים ולחילוץ רפואי.‬
‫הגיע הזמן להילחם למען כל מה שאתם אוהבים.‬
‫למען ביתכם.‬
‫הגנו זה על זה ואל תפגינו רחמים.‬
‫למען סינדרי!‬
‫אסור לתת לטיטוס ולאחרים‬ ‫לעשות את כל העבודה.‬
‫אתם מוכנים?‬
‫להילחם ולמות!‬
‫בואו נשאיר את המוות לאויביכם!‬
‫אדמירל, הקריפטיה ודאי תפסה כבר‬ ‫את הנשים והטף.‬
‫אנחנו עדיין מחכים לעדכון, המפקד.‬
‫יש חייל פצוע למטה!‬
‫אתה שומע אותי? היי, אתה בסדר?‬
‫אנסה להזיז אותך עכשיו, טוב?‬
‫תפסתי אותך. יהיה בסדר.‬
‫בסדר.‬
‫זה בסדר.‬ ‫-שניים פצועים ולא מגיבים!‬
‫תביאו אלונקות!‬
‫תעמיסו אותם. טוב. קדימה, קחו אותו.‬
‫תפוס את הכתף. תפסתי את הרגליים.‬
‫תרימו את הזרוע. קדימה.‬
‫טוב, קדימה. בסדר, מדווח על זה.‬
‫נזק מרסיסים, החייל סובל‬ ‫מפציעה מתחמושת בקליבר קטן.‬
‫במרחק שתי דקות. בדיקה חזותית במעלית.‬
‫קדימה.‬
‫לא.‬
‫זה בסדר.‬
‫פעלת היטב.‬
‫כן.‬
‫עזור לי עם הקסדה שלו. תמוך בצוואר.‬
‫מוזר. אני לא רואה פצעים.‬
‫מה עם ההוא? יציב?‬
‫הדופק גבוה.‬
‫גם אני לא רואה פציעות, אבל יש דם.‬
‫אולי מתחת לשריון.‬ ‫-תסיר את הכובע הסרוג. יש פצע.‬
‫בודק דופק.‬
‫הדופק שלו איטי מאוד.‬
‫רגע. זה...‬
‫תן לי את הנפצים.‬
‫הנפצים.‬ ‫-חכה.‬
‫תחזור לחללית שלנו ותפעיל אותה.‬
‫לא יהיה הרבה זמן להתפנות‬ ‫לפני שהספינה תתפוצץ.‬
‫בסדר.‬
‫אחכה לך.‬
‫אמורה להיות מעלית בקצה המסדרון.‬ ‫-הבנתי. תמהרי.‬
‫כולם, תישארו ערניים.‬
‫קיבלתי. מכוון ל...‬
‫התראת פולש. אני חוזר. התראת פולש.‬
‫שולח תגבורת. מה מהות ומספר הפולשים?‬
‫נורו יריות. יש פצועים.‬
‫זאת אישה. אני אומר לך...‬
‫מה? מה קורה פה?‬
‫יש בעיה בחדר המנועים.‬
‫הוא אמר שאישה הסתננה אל הספינה.‬
‫ארתליאס.‬
‫ארתליאס בספינה הזאת.‬
‫זה בלתי אפשרי.‬
‫לא, זאת היא.‬
‫היא באה אלינו.‬
‫זה מושלם.‬
‫תזהיר את כל הגזרות.‬ ‫אני רוצה שהיא תיתפס מיד.‬
‫וקסיוס?‬
‫יש אישור לירות על הכפר.‬
‫המפקד, התבואה.‬
‫אין עוד צורך בתבואה.‬
‫המצלקת באה אלינו.‬
‫אבל יש לנו חיילים על הקרקע.‬
‫כן. פחות פיות להאכיל.‬
‫ברגע שהמצלקת תהיה בידינו,‬ ‫נשוב ישירות אל עולם האם,‬
‫ולא נזדקק לתבואה, נכון?‬
‫השמד אותה.‬
‫שמעת את האדמירל. טען את התותחים.‬
‫תותח ראשי.‬
‫כן, המפקד.‬ ‫-כוונו אל הכפר.‬
‫טענו את התותחים.‬
‫מיד, המפקד.‬
‫יש לנו פקודות לירות אל פני השטח.‬
‫המפקד, איבדנו קשר עם חדר המנועים.‬
‫היכן היא?‬ ‫-אנחנו מחפשים.‬
‫היא עוברת מתת-קומה שלוש לארבע.‬
‫תגידו לי מה לעזאזל קורה!‬
‫כל אנשי הביטחון הפנויים,‬ ‫התייצבו בחדר המנועים.‬
‫אני צריך עדכון עכשיו!‬
‫המפקד.‬
‫סגן. המפקד.‬
‫על כל המפקדים לדווח על ספירת ראשים למפקדה.‬
‫קדימה!‬ ‫-נזוז!‬
‫לא!‬
‫אני הולך.‬ ‫-זוז!‬
‫נפגעת? הכול בסדר? קדימה.‬
‫חשבתי שכל רצוני היה למות בקרב.‬
‫להילחם למען משהו.‬
‫נראה לי שטעיתי.‬
‫לא נראה לי שאני רוצה למות בכלל.‬
‫אבל אם כך נגזר עליי...‬
‫ביחד.‬
‫בוא.‬
‫קורה, איפה את?‬
‫המנוע פועל. אני מחכה לך.‬
‫זמננו אוזל.‬
‫אני תכף שם.‬
‫טוב, יופי.‬
‫כל הכוחות, הישארו ערניים.‬ ‫יש לנו נמלטת מהחוק בספינה.‬
‫ארתליאס.‬
‫אני מניח שעליי להודות לך‬ ‫על שסירבת להצעתי להיכנע.‬
‫כשאהרוג אותך בקרב, הבלדה תהיה יפה יותר.‬
‫יפה שהגעת עד הלום.‬
‫טוב בהרבה משציפיתי.‬
‫טוב בהרבה מכפי שניתן לצפות‬ ‫מחבורה של חקלאים מזוינים.‬
‫כן.‬
‫המטרה על הכוונת.‬
‫אנחנו נעולים על הכפר.‬
‫אישור.‬
‫המפקד!‬
‫מה?‬
‫התותח טעון ומוכן לירי.‬
‫אוי לא.‬
‫אש בזמנך החופשי.‬
‫זאת קורה!‬
‫הרוג אותה.‬
‫לא!‬
‫קורה!‬
‫בואי הנה.‬
‫פקחי את העיניים.‬
‫פקחי את העיניים!‬
‫הביטי בי!‬
‫קדימה!‬
‫קדימה.‬
‫היי. בוא הנה.‬
‫בוא הנה.‬
‫חכה. טוב.‬
‫היי. תישאר איתי.‬
‫תישאר איתי.‬
‫למה אני לא יכולה לקבל את הדבר היחיד הזה?‬
‫תישאר איתי. בבקשה.‬ ‫-לא. זה בסדר.‬
‫תראי מה עשית.‬
‫הצלת אותנו.‬
‫את כולנו.‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫בבקשה.‬
‫אני יודע מה את.‬
‫ואני אוהב אותך.‬
‫בבקשה.‬
‫תראה!‬
‫כולם אחריי!‬
‫כן, קומנדר. אחרייך.‬
‫כוונו אל החלליות!‬
‫כן, קומנדר. אחרייך.‬
‫טייסת בלאק מאונטיין, חסלו את חלליות הקרב.‬
‫טיטוס! יש!‬
‫יש!‬
‫תראה, אלה דוורה בלאדאקס וכל צי המורדים.‬
‫זה באמת נגמר. זה...‬
‫לא.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫מעולמות אחרים, הם באו להילחם למעננו.‬
‫למות למעננו.‬
‫מי ייתן שימצאו שלווה.‬
‫אנו מכבדים אותם כעת בדרך היחידה שנוכל.‬
‫בכך שנזכור את שמותיהם...‬
‫בזמן הקציר הבא.‬
‫בעוד עונה מעכשיו, בעוד מאה עונות.‬
‫ובכך שנמשיך הלאה.‬
‫בכך שנמשיך הלאה.‬
‫כולכם, כבדו את הנופלים.‬
‫אתם מכבדים את אחי ואת גבורתו.‬
‫אל תדברי עליי‬ ‫כשאת מדברת על כבוד ועל גבורה.‬
‫שיקרתי לכם.‬
‫לכולכם.‬
‫טיטוס.‬
‫אני יודע, ילדתי.‬
‫אני יודע.‬
‫אתה יודע שאני ארתליאס?‬
‫בתו המאומצת של העוצר בליסריוס?‬
‫והמתנקשת בנסיכה איסה?‬
‫אני יודע את שמך. כן.‬
‫אבל לא היית המתנקשת שלה...‬
‫משום שהנסיכה עדיין בחיים.‬
‫חשבת שקל כל כך להרוג אותה?‬
‫לא. היא חזקה מהמוות.‬
‫מה עליי לעשות?‬
‫כעת יש לך סיבה, לא כן?‬
‫למצוא אותה ולהילחם?‬
‫אם אכן תבחרי להילחם,‬
‫אילחם לצידך.‬
‫כך כולנו.‬
‫גם אני.‬
‫אם אוכל להועיל...‬
‫זה ברשותי.‬
‫אתה רוצה להילחם עמנו, רובוט?‬ ‫לעזור למצוא את הנסיכה האבודה?‬
‫אם דבריך נכונים והנסיכה בין החיים,‬
‫אז אין לי ברירה.‬
‫אני משרת את השושלת של המלך שנרצח.‬ ‫לכבוד הוא לי להילחם.‬
‫למצוא אותה ולהילחם.‬
‫תרגום כתוביות: רינת זוהר מנחם‬