Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Helt i ytterkant av Motherworlds rekkevidde,
i kretsløp rundt gassgiganten Mara, lå den lille månen Veldt.
Der levde en landsby med beskjedne bønder et enkelt liv, livnært av jorden,
helt til skyggen av et krigsskip falt over åkrene deres.
Skipets kommandant, admiral Noble,
forlangte mer enn folket på Veldt kunne gi.
Dermed la en kvinne ved navn Kora og en mann ved navn Gunnar
ut på ferd fra landsbyen
for å samle krigere som kunne forsvare seg mot dreadnoughtene.
På Neu-Wodi fikk de med seg den mektige Tarak.
I Daggus' gruver, den modige Nemesis.
Fra amfiteateret på Pollux, den egensindige general Titus.
Og på planeten Sharaan, Darrian Bloodaxe og hans løytnant Milius.
I et bakholdsangrep på Gondivals flytende havn
beseiret Kora admiral Noble,
og etterlot hans knuste kropp på den steinete kystlinjen.
De seirende krigerne dro tilbake til Veldt for å innkassere belønningen,
nå som dreadnoughtenes trussel var eliminert...
Trodde de.
Kommandant Cassius.
- Lever han? - Ja. Så vidt.
Men han er langt fra frisk.
En god stund hadde han ingen hjernefunksjon.
Vi vet ikke hvor stor skaden var.
Vi vet hva som er igjen av ham når vi tar ham ut av puppen.
Luftveiene er åpne. Han puster på egen hånd.
Admiral.
Admiral, det er meg.
Cassius?
Ja.
Hvor er jeg?
Du er om bord på skipet ditt.
King's Gaze.
Vi har gått i kretsløp rundt Gondival i håp om at du skulle friskne til.
Og takk de gamle guder, bønnene våre ble besvart.
Hør her, Cassius.
Hun er på Veldt.
Hvem?
Hvem da?
Arrgiveren.
Hun er på Veldt.
Sett kursen mot Veldt.
Ja, admiral.
Skal bli.
Jeg er Hagen.
Dette er Den.
Velkommen til vår beskjedne landsby. Dere må være slitne og sultne.
Og tørste.
Vi har mat og drikke til dere i langhuset.
Kom, så får dere se hvor gode verter folket mitt kan være.
Vi setter disse urakiene i stallen.
De er tilbake.
Hvordan ser de ut?
Sterke, som krigere, antar jeg.
- Hvor mange er det av dem? - Seks.
- Inkludert Kora og Gunnar. - Seks.
Da spiller det vel ingen rolle hvor sterke de er?
- Kommandant Cassius. - Soldat. Alt er som det skal, antar jeg.
Ja. Alt går etter planen.
Ingenting uvanlig?
- Nei. - Godt.
Sørg for at avlingen blir tatt inn som planlagt,
og er klar til vår ankomst om cirka fem dager.
Fem dager?
Kom.
Vær så god og spis. Dere må være skrubbsultne.
Greit.
Våre borgere har tilberedt et gilde med mat og drikke
for å vise dere sin troskap og takknemlighet.
Men hvor er alle?
Hva ville dere følt?
Hvis dere ikke var i stand til å beskytte deres eget hjem?
Hvis dere måtte be andre om å ofre livet for dere.
De bør se at det ikke er noen skam i at vi er her.
Å svelge stoltheten og be om hjelp er i seg selv modig.
- Takk. - Ja.
Og faktisk trenger ingen å ofre livet. Et forsvar blir ikke nødvendig.
- Admiral Noble er død. - Hva?
- Er han død? - Er det sant?
Du må kanskje si det igjen. Han tror det ikke.
Han er død.
Tror du ikke de kommer tilbake?
Nei. Når en admiral dør, er det vanlig i Imperiet
å straks dra tilbake til Motherworld.
Da står vi i enda større takknemlighetsgjeld...
Du tar feil. Jeg hørte det nettopp.
De er her om fem dager.
Er det sant?
- Fem dager? - Ja.
Trodde du sa du drepte admiral Noble.
Ja. Kroppen hans ble knust på klippene. Han er død.
Det strir vel mot reglene å komme uten at en admiral styrer skipet?
Det stemmer.
Men død er ikke alltid avskrekkende nok for Motherworlds planer.
Behovet for kornet vårt må være større enn vi skjønte.
- Hagen? - Ja.
Kall sammen landsbyboerne. La meg snakke med dem.
Greit.
Dystre dager ligger foran oss alle.
Når den tiden kommer,
må vi kanskje alle stå sammen i kamp, som brødre.
For å lykkes må det være tillit mellom oss.
Med tiden skal vi lære dere å kjempe.
Men først må dere vise oss deres styrke.
Deres metoder.
Hvis vi ikke handler raskt, er landsbyen deres så godt som rasert.
Hvor lang tid tar det å høste inn avlingen deres?
Et halvt omløp rundt Mara.
Nei, det må gjøres på tre dager.
- Hva? - Det er ikke mulig.
Vi trenger alle egnede menn og kvinner.
Kornet er vårt beste våpen.
Uten det kan de sprenge oss i fillebiter fra kretsløpet.
Hvis vi høster det raskt,
kan vi bruke det både som bytteobjekt og skjold.
Hvil dere godt. Arbeidet begynner ved daggry.
Dere hørte ham.
Daggry.
Vil de lære å stole på hverandre?
De er redde
for utenforstående, for den kommende kampen og for sine liv.
Tillit? Jeg vet ikke.
Håper bare alle har mot til å kjempe imot, hvis det må til.
Jeg ante ikke hvordan det ville bli å kjempe.
Hvor redd jeg ville bli.
Du er redd for å dø. Det er greit. Alle er det.
Jeg tenkte ikke engang på å dø i øyeblikket.
Hadde du spurt meg før hva jeg følte, ville jeg sagt skrekkslagen.
Og jeg var redd.
Hadde aldri vært så redd før.
Hva var du så redd for? Hvis det ikke var døden?
Det var deg.
Å miste deg.
Det Noble sa
om at du var universets mest ettersøkte forbryter...
Du blir ikke det bare av å rømme.
Husker du jeg sa jeg ble oppfostret av Balisarius?
Imperiets regent?
Og at jeg var livvakt for prinsesse Issa?
Ja.
Og at du var en dekorert kriger.
Venn av kongefamilien.
Hva skjedde med dem?
Under datterens legende innflytelse begynte kongen å se mye i et annet lys.
Det var innvielsen av det som skulle bli siste slagskip av dreadnought-klasse.
En symbolsk slutt på ekspansjonsepoken.
I henhold til tradisjon, innviet kongen alle skip,
men ikke denne gangen.
Dette skulle være prinsessens første kongelige plikt,
den første offisielle handlingen.
Skipet skulle døpes Peacemaker, og bære hennes kongelige segl.
Ikke tro annet enn at jeg var min adoptivfars lojale datter.
Jeg kunne verken svike eller trosse ham.
Han hadde sagt til meg at prinsessen måtte dø.
Og dø, skulle hun.
Min far sa han ikke kunne stå og se på at dette barnet avviklet krigsmaskinen
vi hadde ofret så mye for.
Jeg hadde tro på at Balisarius ville beskytte meg
og Imperiet han elsket så høyt.
Givakt!
Underlig.
Noe er galt.
Balisarius.
Hvor er kaliene? Hvorfor er det ikke fyr i ovnene?
Balisarius, jeg snakker til deg.
Svar meg!
Løp, Issa!
Din jævel.
Nei!
Gjør det. Hva venter du på?
Hva venter du på, barn? Gjør det!
- Gjør det. - Nei.
- Gjør det. Drep henne.
- Drep henne! - Nei!
Jeg tilgir deg.
Ikke gjør det.
Hva har du gjort?
Anhold henne!
Der er hun, mine herrer.
Kongefamiliens morder.
En utenforstående.
En kreftsvulst av etnisk urenhet.
Morder.
- Morder! - Morder!
Morder!
- Forræder! - Slange!
Avskum!
Jeg kjempet meg bort til skipet.
Og har levd som lovløs siden.
Jeg vurderte å la dem drepe meg eller bare la være å kjempe.
Men barnets siste ord...
Hennes tilgivelse.
Jeg følte at eneste måte å ære henne på var å rømme.
Og prøve å være...
...mer enn et våpen.
Mer enn et våpen.
Det er det vi alle prøver å være.
Det er det du er.
God morgen!
Morn!
Dette er vekkesignalet. Våkne, alle sammen.
Opp med dere, folkens. På tide å jobbe.
Kom igjen, latsekker! Våkne!
Vi har ikke mye tid.
Kommandant, jeg har ansvarlig sanitetstekniker.
Sett ham over.
- Slipp meg løs! - Kommandant.
- Jeg tror du må komme ned hit. - Dette er landssvik. Jeg styrer skipet.
Ved de gamle guder skal jeg stille hver og én av dere for riksrett!
Dere skal alle dø! Jeg trenger ingen av dere!
- Du må komme ned hit nå. - Jeg er på vei.
Faktisk skal jeg drepe dere alle selv!
Admiral, du er ikke klar for dette.
Jeg er fortsatt skipets kommandant!
Hvorfor står dere der og glor på meg? Feiginger!
- Dette er landssvik! - Velkommen tilbake.
Klar til å gjenoppta kommandoen?
Ja, selvsagt. Be disse idiotene slippe meg løs.
Som jeg allerede har sagt,
må krav oppfylles før du kan gjenoppta kommandoen.
Tester som må utføres for å se om du er mentalt og...
La meg hjelpe deg med evalueringen.
Slipp ham løs!
Hvor langt er vi fra Veldt?
Et par dager.
Admiral, beklager arret som ble etterlatt av dette inkompetente sanitetsteamet.
Det kan sikkert fjernes.
Nei.
La det være.
Hun ga meg det.
Når jeg gir Balisarius henne
og kroppen hennes vises frem i senatets rotunde,
skal jeg blottlegge mitt bryst.
Det skal være symbolet på at det var jeg som brakte Arrgiveren for retten,
og jeg som står foran mitt folk som en frelser.
Hvordan går innhøstingen? Noen protester fra landsbyboerne?
Nei.
Alt går etter planen.
Jeg har ikke sett Faunus eller Marcus i rapporteringen.
De er opptatt med å piske bøndene.
Får ekstra innsats ut av dem.
Nå vel.
Arbeidet har pågått hele døgnet.
Vi bør ha alt kornet malt til mel i tide til din ankomst.
Glimrende, menig.
Og hvis landsbyboerne har holdt sin del av avtalen, bør de kanskje vises litt nåde.
De bikkjene fortjener ikke annet enn våre spark.
Sier du det?
Vi får se
når jobben er gjort.
For den drepte kongen.
Det er åpenbart at Faunus og Marcus og resten av mennene deres er døde.
Arrgiveren er blant dem.
Og vår unge menig har visst valgt side.
Folkens, hvis jeg kan...
Jeg ville ønske våre nye venner velkommen.
Jeg ville gi dere disse små gavene jeg har laget.
Dere kommer fra steder mye rikere og mer avanserte enn oss,
så jeg håper ikke gavene fornærmer dere med sin enkelhet.
Men jeg laget dem av takknemlighet.
Da jeg så dere komme ridende inn i landsbyen vår,
virket general Titus som selve fjellene.
Sterk og stødig.
Takk.
Tarak.
Din ånd er utemmelig,
men din edelhet er unektelig.
Som snøhjorten.
Takk.
Unge Milius,
som skinner som sola i ansiktene våre,
varmer oss og gir oss trøst,
trofast og ekte.
Takk.
Nemesis.
Kraftig som en storm med sine lynglimt,
men med livgivende regn.
Det er livets kilde.
Stormen er vår alles mor.
Takk.
Gunnar.
Du er vårt hjerte.
Du gir oss håp.
Den er vakker. Takk.
Se på dette.
Og Kora.
Du er vår vaktulv som flekker tenner.
Du står mellom oss og utslettelse.
Styrken til oss alle, sammen.
La oss spise!
Alt i orden?
- Greit? - Ja.
Skål.
- Den, vis oss det trinnet igjen! - Klare?
Sånn ja.
Greit. I dag begynner vi forberedelsene til forsvaret vårt.
Vi begynner med å flytte kornet til landsbyen,
så de ikke kan skyte oss fra kretsløpet uten å ødelegge det.
Våpnene Imperiet etterlot seg vil hjelpe oss med å holde stand.
Høyeksplosive detonatorer for pansere.
- Vi har noe sambandsutstyr. - Bra.
Blodet blir ikke lett å vaske vekk, men vi kan prøve.
Nei, det er perfekt. La det være. Har vi mer?
Ja da.
Finn og registrer alle jaktgevær.
Alle kniver. Hver eneste ammunisjonsrunde.
Vi må grave ut forsvarsstillinger for å ha et overraskelseselement.
Greit.
Astrid. Få se hva du kan.
Vent.
Klem inn albuen. Begge øyne åpne.
I dag skal vi lære grunnleggende angrep og forsvar.
Vi har gjort innhøstingsverktøyene deres til våpen.
Så det vi skal prøve å gjøre, er...
...det.
Ja.
Som en proff.
Flott.
Temmelig bra.
Et naturtalent.
Her.
Nå!
Kommer ned.
Det er Koras transportskip.
Det var i dårlig stand da jeg trakk henne ut.
- Hvor lenge har det vært her? - To sesonger.
Skipet Kora ble funnet i ligger fortsatt i fjellene i øst.
Med svette og samarbeid kan vi trekke det ut.
Det kan bli en viktig ressurs.
Jøss, det virker ennå.
Hold deg fast.
- Hvor mange? - Du har 15 gevær...
Det spiller ingen rolle hvor mange vi har.
Hvor mange kan bruke...
- Ivar bør ikke ha våpen. - Helt enig. Så vi kvesser alle bladene.
- Vi må bare finne ut hva... - Hør her.
Jeg har aldri vært en som tilstår noe.
Nå vet vi hva hver av oss må gjøre.
Dere er her fordi jeg vil at dere skal vite hvem dere kjemper med.
Alle må dele sannheten.
Jeg gjør det først.
Sarawu.
Regenten Balisarius sendte meg og skipet mitt som en maktdemonstrasjon
for å sveve over parlamentet i Sarawu,
slik at valget om uavhengighet fra Riket ville være åpenbart.
Men de modige folkene i den verdenen stemte trassige for frihet,
og som tilsvar ble jeg beordret til å åpne ild mot kongressbygget.
Jeg nektet, og skipet mitt ble skutt ned.
Vi kravlet ut av vraket
og kjempet mot Motherworlds styrker til våpnene var tomme.
Jeg visste at mine menn ville kjempe til døden.
Så jeg inngikk en avtale. Mine menns liv mot min egen overgivelse.
Jeg tryglet regenten om å spare dem.
Men regent Balisarius kjenner ikke nåde.
For å straffe meg, ble mennene mine henrettet foran meg.
Beslutningen om å trosse Balisarius var bare min.
Ikke en dag går uten at jeg tenker på de mennene som døde for meg.
Hvordan min overgivelse svek deres mot og dømte dem til deres skjebne.
Aldri igjen.
Jeg overgir meg aldri.
Dere må forstå det i dag før dere velger å følge meg i morgen.
Jeg har aldri kjempet i en slik kamp som kommer.
Men jeg vokste opp på et sted likt dette.
Da skipene dukket opp over min verden, så jeg på hvordan stammens eldre reagerte.
De ga etter, underla seg og ga dem alt fordi de var så redde for å kjempe.
De sa: "Hva kan vi gjøre mot Motherworlds styrker?"
De som var for svake eller for gamle til å jobbe, ble drept.
Resten av oss ble spredt i arbeidsleirer over hele universet.
Familier revet fra hverandre.
Det var som om mitt folk aldri eksisterte.
Leiren min ble frigjort av motstandsbevegelsen.
Og jeg fant en ny familie som viste meg en annen utvei.
Så når den tid kommer...
...gir jeg livet for å beskytte denne landsbyen om nødvendig.
Kjemper og dør for et sted jeg kan kalle hjemme.
Kan ikke håpe på en mer ærefull slutt.
Jeg hadde et liv før.
Lenge før,
virker det som.
Vi var et lite fiskevær.
Imperiesoldatene drepte alt og alle.
Vi var et fredfullt folk.
Men det hadde vi ikke alltid vært.
For lenge siden...
...var vi et krigerfolk.
Jeg hadde aldri drept før,
aldri spilt blod
før jeg spilte mitt eget.
Smerten ble til raseri.
Og raseriet ble til hevn.
Men mine forfedres blodtørstighet levde fortsatt i de gamle stridshanskene.
Blodet mitt vekket dem.
De lærte meg å slåss.
Og jeg ble gjenfødt.
Men siden den dagen har jeg vært en hevnens engel.
Og ja...
Ja, jeg vil drepe dem.
Ingen av oss velger våre foreldre.
Og mine var tilfeldigvis konge og dronning.
Min far, kongen,
insisterte på at vi presenterte våre vilkår til Motherworlds hær selv.
Og deres svar var å returnere liket av ham med løfte om invasjon.
Moren min sa: "En gutt blir ikke mann før faren dør.
Da blir prinsen konge."
Det var siste gang jeg gråt.
Like etter mørkla skipene deres himmelen.
Og moren min ville av ære ikke flykte.
Jeg ville bli for å beskytte henne,
men dronningen ville bevare blodlinjen og tronen.
Jeg mistet min mor
og min verden den dagen.
Jeg ble smuglet av planeten
og skjult i en flyktningtransport på vei til en stjerne i nærheten.
Jeg rømte av plikt,
for å bevare et kongedømme og en blodlinje som ikke lenger finnes.
Jeg ble frarøvet min sjanse til å forsvare dem.
Men ikke nå lenger. Når vi er ferdige her,
drar jeg dit.
Hjem.
For å bøte for...
...feilslått ære.
Kora.
Vi har ikke hørt fra deg. Hva er din historie?
Jeg ble foreldreløs etter krig.
Disiplinen i militærlivet passet meg.
Jeg tjente på et skip svært likt King's Gaze.
Hadde aldri familie. Trodde jeg hadde funnet en.
Helt til jeg kom hit til Veldt.
Dette stedet lærte meg hva et hjem og en familie kunne være.
Noe du vil legge til?
Nei.
Sikker?
Hvordan er vannet?
Hva?
I flere dager har Titus latt som han drikker,
fordi han ikke vil at vi skal vite hvor mye han tenker på kampen.
Det er vann.
Gamle historier kan være vanskelige å fortelle.
Ja, det kan de.
Venner...
...jeg kan bare si...
...takk for at dere kom til denne landsbyen og ga oss håp.
Takk.
Jeg vet ikke hva som skjer med oss når morgendagen er over.
Jeg kan bare be om at deres fortid vil plage dere mindre.
Godt sagt. Det skåler vi for.
Landsbyen er klar.
Bra. Uansett hvor mange offiserer de sender for å hente kornet, tar vi dem.
Med all vår styrke i felten, uten nåde.
Vi sparer ingen som setter fot hos oss.
Og så?
Forhandle fram en handel? Tror du de lytter?
Jeg tror det.
Men skulle alt gå galt, som det kan,
sørger dere for at transportskipet fungerer,
og at det skjules i morgen tidlig.
Jeg gjør det.
Vann.
Seriøst, Titus?
Det er general Titus.
- Selvsagt. - For deg.
Hallo, James.
Den forrige som kalte meg det,
var den gamle kommandanten på Mechanicas Militarium,
mens han døde i armene mine.
Så leit.
Det er greit. Jeg liker lyden av det.
Får meg til å føle noe annet enn håpløshet.
Du skjønner, jeg fikk minnene til en verden jeg aldri får se,
lojalitet til en konge jeg ikke kan tjene
og kjærlighet til et barn jeg ikke kunne redde.
Men lyden av det navnet slik du sier det, lar meg føle, om enn bare ørlite...
...hvorfor jeg i det hele tatt eksisterer.
Var det derfor du reddet Sam?
Jeg er ikke sikker.
Jeg vet bare at tanken på at hun skulle bli skadd eller ødelagt
åpnet en del av meg som hadde vært lukket.
Du velger side, James.
Du og jeg er like. Designet til å drepe for dem.
Du må forstå at deres mareritt er at du og jeg kjemper sammen.
Ikke fordi vi blir beordret eller kommandert,
men for å forsvare noe vi har kjært.
Du må vite at dere ikke kan vinne.
Alt er klart.
Dreadnought.
Gjør dere ferdige! Kom igjen!
Fort!
Gjør ferdig arbeidet! Finn stillingene deres!
Dekk over det!
Dette er de nye formasjonene.
Det er kornet.
De stablet det mot et bygg så vi ikke kan ødelegge det.
Og der og der har de stablet det som dekke for beskytning.
Smart.
Sannelig ikke en bondes planer.
General Titus har ikke drukket vekk vettet ennå.
Se her.
Termiske bilder som viser klynger med folk i langhuset øverst i landsbyen.
Utvilsomt kvinner og barn.
Bra. Vi gjør vårt beste for å avverge et feltslag i landsbyen.
Mens jeg forhandler, sender vi ut krypteiene for å fange kvinner og barn.
Vi sender en liten kontingent.
Vi trenger ikke det når de ser kniver true sine mest sårbare.
Da får vi se hvor motiverte de er til å kjempe.
Alle inn nå!
- Kom igjen. Fortere. - Kom igjen.
Inn. Fort!
Ingen landsbyvelkomst?
Hvor er min omfavnelse?
Jeg fikk aldri den koppen med øl.
Arthelais.
Si meg hva vi prøver å oppnå.
Det samme som sist vi møttes.
Jeg dreper deg.
Ja.
For en ære det var.
Et arr. Fra selveste Arrgiveren.
Blod trenger ikke bli spilt her i dag.
Jeg tilbyr deg én sjanse til å unngå massedrap.
Vet du hva regent Balisarius gir meg når jeg får deg på kne foran ham?
Jeg antar du ønsker en plass i senatet.
Det jeg fortjener.
Så ta med kornet du trenger til reisen tilbake til Motherworld.
Verken mer eller mindre.
Du lar landsbyboerne være.
Si til Balisarius at krigerne du lette etter slapp unna.
Så jeg får ikke noe?
Ingenting?
Du får livene deres.
Dette er ditt valg.
Unåde og forvisning, eller hodet kappet av skuldrene.
Skipet blir ditt gravkammer.
Familiene og alle på Motherworld får vite at dere ble drept av bøndene på Veldt.
Jeg har fått i oppdrag å bringe ære til Motherworld.
Jeg skal fullføre det oppdraget.
Vet du hva som morer meg mest?
Tror du at du har makt til å forhandle? Det har du ikke.
Jeg vet at dere gjemmer kvinnene og barna.
Mens du snakker med meg, feiler planen alt.
Med mindre vi kan komme til en annen ordning.
Jeg kan ta kornet du tilbød.
Jeg kan gjøre som du ba om, og la landsbyboerne leve.
Men det blir én kostnad for denne avståelsen.
Og den kostnaden er deg.
Hvert eneste medlem av gjengen din vil bli høyt verdsatt av Imperiet.
Vi kan ikke nekte for at den mest ønskede av den høyvelbårne regenten er deg.
Selveste Arthelais.
Så valget er ditt.
Arthelais, overgi deg til meg.
Så lar jeg landsbyboerne leve.
Men hvis du nekter, blir de landsbyen har mest kjær,
de eldre og barna som nå er i ly i det langhuset,
drept av mine menn som er på vei nå.
Har ikke nok blod blitt spilt i den vakre bygningen?
Er du klar for å la dette fortsette i ditt navn?
Tiden er inne, Arthelais.
Hva?
Kora.
Kora, hva gjør du?
Tenkte meg det.
Si farvel til vennen din.
Faren din venter på deg.
Kora, se på meg.
Hva skjer?
Beklager. Jeg lar ikke dette stedet dø for meg.
- Jeg vet hva jeg gjør. - Han lyver.
- Slipp meg! - Nei!
Nei.
Nei!
- Nei! - Kom.
Løp!
Kom igjen, Kora! Vi må få deg opp til det skipet.
Kom. Du er vår eneste sjanse.
Vi stikker.
Hypp!
- Kom deg opp, soldat! - Kan ikke.
Kom igjen!
Til frontlinjen!
AA-77, dra derfra umiddelbart.
Vi må lette nå!
Klargjør hovedvåpenet.
Pokker ta.
- Dra. - Kom igjen!
Vent!
Øyne til høyre!
Du er klar. Gå!
Kom igjen!
Hold deg fast.
Her!
Vi går i formasjon.
- Når jeg gir signalet, start røyken. - Svarte helsike.
Kora, er du sikker?
Start den nå.
Dokker.
Det skipet er skadet.
Jeg har sårede.
Instrumentene mine reagerer ikke.
Jeg overgir kontrollen.
Vi har deg, soldat. Jeg skal få deg ned i hovedhangaren
til vedlikehold og medisinsk tilsyn.
Tiden har kommet for alt dere har kjært.
For deres hjem.
Beskytt hverandre, og ikke vis dem nåde.
For Sindri!
Vi kan ikke la Titus og de andre gjøre alt arbeidet.
- Er dere klare? - For å kjempe og dø!
Vi overlater til deres fiender å dø!
Krypteiene må ha fanget kvinnene og barna nå, admiral.
Vi venter fortsatt på oppdatering.
Jeg har en i lasterommet!
Hører du meg? Går det bra med deg?
Jeg skal prøve å flytte deg.
Jeg har deg. Dette går bra.
Greit.
- Det går bra. - To ofre, bevisstløse!
Kom med bårene!
Legg dem på. Ta ham.
Ta skulderen. Jeg har beina.
Løft armen. Sånn.
Greit, vi går. Jeg rapporterer det.
Noen splintskader. Infanteristen synes å ha et lite skuddsår.
To minutter unna. Visuell sjekk på heisen.
Kom igjen.
Nei.
Det er greit.
Du var flink.
Å ja?
Hjelp meg med hjelmen. Støtt nakken.
Rart. Jeg ser ingen sår.
Hva med han der? Stabil?
Pulsen er høy. Ser ingen sår der heller, men litt blod.
- Under uniformen? - Ta av hetta. Det er et sår der.
Sjekker pulsen.
Han her har svært lav puls.
Vent. Det er...
Gi meg ladningene.
- Ladninger. - Vent.
Dra tilbake til skipet vårt og start det.
Vi har liten tid før det går i lufta.
Greit.
Jeg venter på deg.
- Skal være en heis i denne korridoren. - Greit. Skynd deg.
Alt personell, vær på vakt.
Oppfattet. Sikter på den trygge...
Inntrengeralarm. Gjentar. Inntrengeralarm.
Sender forsterkninger. Hvor mange inntrengere?
Skudd er avfyrt. Menn er døde.
Det er en kvinne...
En hva? Hva skjer?
Det er en situasjon på maskinrommet.
Han sa en kvinne har infiltrert skipet.
Arthelais.
Arthelais er om bord.
Det er umulig.
Nei, det er henne.
Hun har kommet til oss. Det er perfekt.
Varsle alle sektorer. Jeg vil ha henne fanget straks.
Og Cassius?
Du kan fyre av på landsbyen.
Men kornet.
Vi har ikke behov for kornet nå.
Arrgiveren har kommet til oss.
Men vi har menn på bakken.
Ja. Noen færre munner å mette.
Når vi har Arrgiveren, drar vi rett tilbake til Motherworld,
og da trenger vi vel ikke kornet?
Ødelegg det.
Du hørte admiralen. Lad kanonene.
Hovedvåpen.
- Ja? - Skyt på landsbyen.
- Lad kanonene. - Skal bli.
Vi har ordre om å skyte.
Ingen kontakt med maskinrommet.
- Hvor er hun? - Vi leter.
- Går fra underetasje tre til fire. - Fortell meg hva som foregår!
Alt tilgjengelig personell til maskinrommet.
Jeg trenger en oppdatering nå!
Sjef.
Løytnant. Sjef.
Alle kommandanter rapporterer antall til overkommandoen.
- Forover! - Kom igjen!
Nei!
- Jeg stikker! - Kom igjen!
Er du truffet? Går det bra? Kom.
Trodde alt jeg ønsket, var å dø i kamp.
Mens jeg kjempet for noe.
Jeg tror jeg tok feil.
Jeg tror ikke jeg vil dø.
Men hvis jeg må...
Sammen.
Kom igjen.
Kora, hvor er du?
Motoren går. Jeg venter på deg. Vi har liten tid.
Jeg er nesten hos deg.
Greit. Bra.
Vær på vakt. Vi har en rømling om bord.
Arthelais.
Jeg bør takke for at du ikke tok imot tilbudet om overgivelse.
Blir en bedre ballade når jeg dreper deg i kamp.
Dere har kommet så langt.
Mye lengre enn jeg trodde.
Mye bedre enn man kunne forvente av en gjeng jævla bønder.
Ja.
Mål innsiktet.
Landsbyen i siktet.
Bekreftet.
Sjef!
Hva er det?
Våpenet er ladd og klar til avfyring.
Å nei.
Skyt etter behov.
Det er Kora!
Ta henne.
Nei!
Kora!
Kom hit!
Åpne øynene!
Se på meg!
Kom igjen!
Kom igjen.
Du. Kom hit.
Kom hit.
Vent. Greit.
Du. Bli hos meg.
Bli hos meg.
Hvorfor kan jeg ikke få dette ene?
- Bli hos meg. Vær så snill. - Det går bra.
Se hva du har gjort.
Du reddet oss.
Oss alle.
Du.
Jeg elsker deg.
Vær så snill.
Jeg vet hva du er.
Og jeg elsker deg.
Vær så snill.
Se!
Gå i formasjon med meg!
Ja, kommandant. Med deg.
Sikt inn på transportskipene!
Ja, kommandant. Med deg.
Black Mountain-skvadron, ta de jagerflyene.
Titus! Ja!
Ja!
Se, det er Devra Bloodaxe og hele opprørerflåten.
Det er virkelig over. Det er...
Nei.
Jeg elsker deg.
De kom fra andre verdener for å kjempe for oss.
For å dø for oss.
Måtte de finne fred.
Vi hedrer dem nå på den eneste måten vi kan.
Ved å huske deres navn...
...når vi høster inn avlingen neste gang.
En sesong fra nå, hundre sesonger.
Og ved å fortsette videre.
Ved å fortsette videre.
Alle sammen, hedre de falne.
Hedre min bror og hans mot.
Snakk ikke om meg når dere snakker om ære og mot.
Jeg har løyet.
Til dere alle.
Titus.
Jeg vet det, barn.
Jeg vet det.
Vet du at jeg er Arthelais?
Adoptivdatteren til regent Balisarius?
Og prinsesse Issas morder?
Ja, jeg kjenner navnet ditt.
Men du var ikke morderen hennes,
for prinsessen lever ennå.
Trodde du hun ville bli drept så lett?
Nei. Hun er mer enn døden.
Hva skal jeg gjøre?
Nå har du en grunn, ikke sant? Til å finne henne og til å kjempe?
Hvis du velger å kjempe,
står jeg ved deg.
Det gjør vi alle.
Jeg også.
Hvis jeg kan være til nytte.
Jeg må også gjøre dette.
Vil du kjempe med oss, robot? Hjelpe oss med å finne denne forsvunne prinsessen?
Hvis det du sier er sant og prinsessen lever, har jeg ikke noe valg.
Jeg tjener den drepte kongens blodlinje. Det vil være en ære å kjempe.
Finne henne og kjempe.
Tekst: Gry Viola Impelluso