Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
I Modervärldens utkanter
cirkulerade den lilla månen Veldt runt gasjätten Mara.
Där, i en by på Veldt, levde enkla bönder ett anspråkslöst liv,
tills skuggan av ett krigsskepp föll på deras fält.
Skeppets befälhavare, amiral Noble,
krävde mer än Veldts folk kunde ge.
Därav kom det sig att Kora och Gunnar
gav sig av från byn
för att samla ihop krigare som kunde stå upp mot Dreadnoughten.
På Neu-Wodi anslöt den mäktiga Tarak.
I Daggus gruvor hittade de vildsinta Nemesis.
I amfiteatern på Pollux fanns den nyckfulla general Titus.
Och på planeten Sharaan
anslöt Darrian Bloodaxe och hans löjtnant, Milius.
I ett bakhåll på Gondivals flytande lastkajer
segrade Kora över amiral Noble
och lämnade hans sargade kropp på den klippiga kusten.
De segrande krigarna återvände till Veldt för att få sin belöning,
och hotet från Dreadnoughten var utplånat...
Det var vad de trodde.
Kommendörkapten Cassius.
- Är han vid liv? - Ja.
Knappt.
Han är långt ifrån återställd.
Han saknade hjärnfunktion ett tag.
Vi vet inte hur svår skadan är.
Vi vet vad som finns kvar av honom när vi tar ut honom ur puppan.
Luftvägarna är fria.
Han andas på egen hand.
Amiralen.
Amiralen, det är jag.
Cassius?
Ja.
Var är jag?
Ni är på ert skepp.
Kungens blick.
Vi har legat i omloppsbana runt Gondival
och hoppats på er återhämtning.
Tack och lov har de gamla gudarna besvarat våra böner.
Cassius, lyssna på mig.
Hon är på Veldt.
Vem?
Vem då?
Ärrgivaren.
Hon är på Veldt.
Sätt kurs mot Veldt.
Ja, amiralen.
Det ska ske.
Jag heter Hagen.
Det här är Den.
Vi välkomnar er till vår enkla by. Ni måste vara trötta och hungriga.
Och törstiga.
Vi har förberett mat och dryck åt er i långhuset.
Kom. Ni ska få se vilka bra värdar mitt folk kan vara.
Ta urakierna till stallet.
De har återvänt.
Hur ser de ut?
Starka, som krigare, antar jag.
- Hur många? - Sex.
- Med Kora och Gunnar. - Sex.
Det kvittar väl hur starka de är?
Kommendör Cassius.
Soldat. Jag antar att allt är som det ska.
Ja, sir. Allt är på plats.
Inget utöver det vanliga?
- Nej, sir. - Mycket bra.
Se till att skörden tas in som planerat
och är redo för vår ankomst om fem dagar.
Fem dagar?
Kom in.
Varsågoda och ät. Ni måste vara väldigt hungriga.
Okej.
Våra bybor har förberett gott om mat och dryck
för att visa sin trohet och tacksamhet vid er ankomst.
Men var är alla?
Hur skulle ni känna?
Om ni inte kunde skydda ert eget hem?
Om ni var tvungna att be andra att offra sina liv för er?
Det är inte skamligt att vi är här.
Att svälja stoltheten och be om hjälp, det är modigt om något.
- Tack. - Ja.
Och ingen behöver offra sitt liv.
Det behövs inget försvar.
- Amiral Noble är död. - Va?
- Är han död? - På riktigt?
Du får nog upprepa det. Han tror inte på det.
Han är död.
Tror du inte att de återvänder?
Nej.
Om en amiral dör ska man enligt imperiets protokoll
genast återvända till Modervärlden.
Då är vår tacksamhetsskuld ännu större...
Du har fel.
Jag fick precis besked.
De kommer om fem dagar.
Är det sant?
- Fem dagar? - Ja.
Men du sa att du dödade amiral Noble.
Det gjorde jag. Han krossades mot klipporna. Han är död.
Det är väl emot protokollet att komma utan en amiral som styr skeppet?
Det är sant.
Men dödsfall är inte alltid nog för att ändra Modervärldens planer.
De måste vara i större behov av spannmål än vi trodde.
- Hagen? - Ja.
Kalla på dina bybor. Jag vill prata med dem.
Okej.
Svåra tider väntar.
När tiden är kommen...
...kan vi alla behöva stå enade tillsammans
i strid, som bröder.
För att segra
måste vi lita på varandra.
Vi ska lära er att slåss.
Men först måste ni visa er styrka.
På ert vis.
Om vi inte agerar fort är er bys förstörelse...
...i stort sett garanterad.
Hur lång tid tar det att ta in skörden?
Ett halvt varv runt Mara.
Det måste ske på tre dagar.
- Va? - Det går inte.
Vi behöver alla arbetsdugliga män och kvinnor.
Säden är vårt starkaste vapen.
Utan den
kan de utplåna oss från omloppsbanan.
Om vi tar in den fort
kan vi använda den både för byteshandel och som skydd.
Vila upp er nu.
Arbetet börjar i gryningen.
Ni hörde honom.
Gryningen.
Kan de lära sig att lita på varandra?
De är rädda...
...för främlingar, den stundande striden och för sina liv.
Tillit? Jag vet inte.
Jag hoppas att de har modet att slåss om det behövs.
Jag visste inte hur det var att slåss.
Hur rädd jag skulle vara.
Du är rädd för att dö.
Det är okej. Det är alla.
Jag tänkte inte ens på döden då.
Om du hade frågat innan striden, hade jag sagt att jag var livrädd.
Och jag var rädd.
Räddare än jag nånsin varit.
Vad var du så rädd för?
Om det inte var döden?
Det var dig.
Att förlora dig.
Det Noble sa...
...om att du är den mest efterlysta brottslingen i universum.
Det blir man inte av att fly.
Minns du att jag sa att jag uppfostrades av Balisarius?
Imperiets regent.
Och att jag var prinsessan Issas livvakt?
Ja.
Och att du var en dekorerad krigare.
Vän till kungafamiljen.
Vad hände med dem?
Under påverkan av sin dotters krafter
började kungen se saker i ett annat ljus.
Det var invigningen av vad som skulle bli det sista Dreadnoughtskeppet.
Ett symboliskt slut på en expansionsera.
Enligt traditionen skulle kungen inviga varje skepp,
men inte den här gången.
Det skulle bli prinsessans första kungliga plikt,
hennes första officiella uppdrag.
Skeppet skulle heta Fredsmäklaren och ha hennes kungliga sigill.
Missta dig inte.
Jag var min adoptivfars lojala dotter.
Jag kunde inte förråda eller trotsa honom.
Han sa att prinsessan måste dö.
Och dö skulle hon.
Min far sa att han inte skulle stå
och se på när barnet avvecklade krigsmaskinen
som vi hade offrat så mycket för.
Jag litade på att Balisarius skulle skydda mig
och riket som han älskade så djupt.
Lystring!
Märkligt.
Något är fel.
Balisarius.
Var är kalierna? Varför är inte ugnarna tända?
Balisarius, jag pratar med dig.
Svara mig!
Issa, spring! Issa!
Din jävel.
Nej!
Gör det.
Vad väntar du på?
Vad väntar du på, barn? Gör det!
- Gör det. - Nej.
- Nej, nej. - Gör det. Döda henne.
- Döda henne! - Nej!
Jag förlåter dig.
Nej.
Vad har du gjort?
Grip henne!
Där är hon, mina herrar.
Kungafamiljens mördare.
En utomvärldsling.
En svulst av etnisk orenhet.
Mördare.
- Mördare! - Mördare!
- Dråpare!
- Förrädare! - Orm!
Avskum!
Jag kämpade mig fram till färjan.
Och jag har levt som fredlös sen dess.
Jag övervägde att låta dem döda mig eller att inte slåss.
Men på något sätt, barnets sista ord...
Hennes förlåtelse.
Det enda sättet att hedra henne var att fly.
Att försöka vara, jag vet inte...
...mer än ett vapen.
Mer än ett vapen.
Det försöker vi alla vara.
Det är vad du är.
God morgon!
Det är väckningssignalen. Vakna, allihop.
Upp med er.
Det är dags att arbeta.
Kom igen, slöfockar! Vakna!
Vi har ont om tid!
Kommendör, jag har sjukvårdschefen.
Koppla fram honom.
- Släpp mig! - Kommendör.
- Ni borde komma hit. - Det är förräderi. Jag styr skeppet.
Jag ska ställa er alla inför krigsrätt!
Jag svär! Ni ska alla dö! Jag behöver ingen av er!
- Ni måste komma hit nu. - Jag är på väg.
Jag dödar er själv!
Amiralen, ni är inte redo än.
Jag är fortfarande skeppets befälhavare!
Varför står ni och stirrar på mig? Ynkryggar!
- Förräderi! - Välkommen tillbaka, sir.
Är ni redo att återta befälet?
Självklart. Säg åt idioterna att släppa mig.
Som jag sa, vissa rutiner måste följas innan ni kan återta befälet.
Tester som måste utföras för att se om ni är mentalt och fysi...
Låt mig hjälpa dig med utvärderingen.
Koppla loss honom!
Är vi långt från Veldt?
Några dagar bort.
Amiralen, förlåt för ärret som efterlämnades
av det inkompetenta sjukvårdsteamet.
Det kan säkert avlägsnas.
Nej.
Låt det vara.
Hon gav mig det.
När hon lämnas till Balisarius och kroppen visas upp i senatens rotunda,
ska jag visa mitt bröst.
Det blir symbolen för att det var jag som förde Ärrgivaren inför rätta,
och det är jag som står inför mitt folk som en frälsare.
Hur har skörden gått? Har byborna protesterat?
Nej, sir.
Allt går enligt planen.
Jag har inte sett Faunus eller Marcus under dina rapporter.
De är upptagna med att driva på byborna.
För att krama ut det allra sista ur dem.
Bra.
Arbetet har pågått dygnet runt.
All säd kommer att vara mald till mjöl när ni anländer.
Utmärkt, menige.
Om byborna uppfyller sin del av avtalet kanske en viss lättnad är på sin plats.
Dessa hundar förtjänar inget annat än en hård spark.
Är det så?
Vi får se...
...när jobbet är klart.
För den mördade kungen.
Det är tydligt att Faunus och Marcus och resten av deras män är döda.
Ärrgivaren är bland dem.
Och vår unge menige verkar ha valt sida.
Allihop, om jag bara får...
Jag vill välkomna våra nya vänner.
Jag vill ge er några gåvor som jag har gjort.
Ni kommer från ställen som är rikare och mer sofistikerade än här,
så jag hoppas att mina enkla gåvor inte förnärmar er.
Jag har gjort dem med tacksamhet.
När jag såg er rida in i vår by,
tyckte jag att general Titus var som berget själv.
Stark och oflyttbar.
Tack.
Tarak.
Ditt sinnelag är otämjbart,
men din ädelhet är obestridlig.
Som snöälgen.
Tack.
Unga Milius...
...som lyser som solen på våra ansikten,
värmer oss och tröstar oss,
orubbligt och äkta.
Tack.
Nemesis.
Vildsint som åskstormen med sina blixtar,
men med livgivande regn.
Det är livets källa.
Stormen är allas moder.
Tack.
Gunnar.
Du är vårt hjärta.
Du ger oss hopp.
Den är jättefin. Tack.
Titta.
Och Kora.
Du är vår skyddsvarg med blottade tänder.
Du står mellan oss och utplåning.
Du har all vår samlade styrka.
Nu äter vi!
Mår du bra?
- Okej? - Ja.
Skål.
- Den, visa oss lyftet igen! - Redo?
Så ja!
Då så.
Idag börjar försvarsförberedelserna.
Vi börjar med att ta in säden i byn
så att de inte kan beskjuta oss från omloppsbanan utan att riskera den.
Vapnen som lämnades kvar av imperiet
hjälper oss att hålla stånd.
Pansarbrytande högexplosiva sprängkapslar.
- Några kommunikationsenheter. - Bra.
Blodet blir svårt att få bort men vi kan försöka.
Nej, det är perfekt. Låt det vara. Har vi fler?
Ja.
Samla ihop och redovisa alla jaktgevär.
Alla knivar.
All ammunition i byn.
Vi måste gräva skyttegravar för att skapa överraskningsmoment.
Okej.
Astrid. Få se vad du kan.
Vänta.
In med armbågen.
Ögonen öppna.
Idag ska vi lära oss grunderna i anfall och försvar.
Vi har gjort om era skördeverktyg till vapen.
Så det vi ska försöka göra är...
...det där.
Ja.
Som ett proffs.
Bra.
Rätt bra.
En naturbegåvning.
Här.
Lyft!
Hissar ner.
Det är Koras leveransskepp.
Hon var illa däran när jag drog ut henne.
- Har det stått länge? - Två säsonger.
Kom igen.
Skeppet som Kora hittades i står kvar på det östra berget.
Med svett och samarbete kan vi dra loss det.
Det kan bli en kraftfull tillgång.
Oj, det fungerar fortfarande.
Håll i dig.
- Hur många? - Ni har 15 gevär...
- Det kvittar hur många vi har. - Hur många vet hur man hanterar...
- Ivar ska inte ha ett vapen. - Jag håller med.
Så vi slipar alla blad.
- Vi måste bara lista ut vad... - Lyssna.
Jag är inte den som brukar bekänna saker.
Vi vet vad var och en måste göra.
Ni är här för jag vill att ni ska veta vilka ni slåss med.
Alla måste säga sanningen.
Jag börjar.
Sarawu.
Regent Balisarius skickade mig och mitt skepp i en maktuppvisning
för att hovra över Sarawus parlament,
så att valet mellan att rösta ja eller nej till självständighet
skulle vara självklart.
Men det modiga folket röstade trotsigt för frihet,
och som svar beordrades jag att öppna eld mot huvudstaden.
Jag vägrade och mitt skepp sköts ner.
Krypandes från vraket,
slogs vi mot Modervärldens styrkor tills våra vapen var tomma.
Jag visste att mina män skulle slåss med mig in i döden.
Så jag ingick ett avtal.
Mina mäns liv mot att jag överlämnade mig.
Jag bönade och bad regenten att skona dem.
Men nåd är inget som regent Balisarius känner till.
Som straff avrättades mina män inför mina ögon.
Det var jag som fattade beslutet att trotsa Balisarius.
Inte en dag går utan att jag tänker på de som dog för mig.
Hur min kapitulering svek dem och dömde dem till döden.
Aldrig igen.
Jag kommer aldrig att kapitulera.
Ni måste veta det idag innan ni väljer att följa mig imorgon.
Jag har aldrig stridit i ett slag likt det som väntar.
Men jag är uppväxt på ett ställe som liknar det här.
När skeppen dök upp ovanför min värld,
frågade jag mina stamäldste vad vi skulle göra.
De böjde sig,
kapitulerade och gav dem allt av rädsla för att slåss.
De sa: "Vad kan vi göra mot Modervärldens makt?"
De som var för svaga eller gamla mördades.
Resten av oss skickades till arbetsläger över hela universum.
Familjer splittrades.
Det var som om mitt folk aldrig hade funnits.
Mitt läger befriades av motståndsrörelsen.
Jag hittade en ny familj som visade en annan väg.
Så när tiden är inne...
...ger jag mitt liv för att skydda den här byn om så krävs.
Att försvara och dö för en plats som är ett hem.
Vilket värdigare slut kan man någonsin hoppas på?
Jag hade ett liv förut.
Långt före...
...känns det som.
Vi var en liten fiskeby.
Imperiets trupper slaktade allt och alla.
Vi var fredliga människor.
Men så hade det inte alltid varit.
En gång, för längesen...
...var vi ett krigsfolk.
Jag hade aldrig dödat förut,
aldrig spillt blod,
förrän jag spillde mitt eget.
Min smärta blev till raseri.
Och mitt raseri blev till hämnd.
Men mina förfäders blodtörst levde kvar i de gamla handskarna.
Mitt blod väckte dem.
De visade hur man slåss.
Och jag återföddes.
Men sen den dagen
har jag varit en hämndvarelse.
Och ja...
Jag kommer att döda dem.
Ingen väljer sina föräldrar.
Och mina råkade vara kung och drottning.
Min far, kungen,
insisterade på att själv presentera våra villkor för Modervärldens styrkor.
Deras svar var att återlämna hans kropp med ett löfte om invasion.
Min mor sa då: "En pojke blir inte en man
förrän hans far dör.
Då blir prinsen kung."
Det var sista gången jag grät.
Strax därefter förmörkades vår himmel av deras skepp.
Min mor stannade kvar av heder.
Jag ville stanna och skydda henne,
men drottningen ville bevara blodslinjen och tronen.
Jag förlorade min mor...
...och min värld den dagen.
Jag smugglades bort från planeten,
gömd i en flyktingtransport på väg mot en närliggande stjärna.
Jag flydde för pliktens skull,
för bevarandet av ett kungarike och en blodslinje som inte existerar.
Jag fråntogs chansen att försvara dem.
Men aldrig igen. När vi är klara här,
så är det dit jag ska.
Hem.
För att sona för...
...den felriktade hedern.
Kora.
Du har inte sagt något. Vad är din historia?
Jag är ett krigsbarn.
Militärlivets disciplin passade mig.
Jag tjänstgjorde på ett skepp liknande Kungens blick.
Jag trodde att jag hade hittat en familj.
Det var tills jag kom hit till Veldt.
Det här stället lärde mig vad ett hem och en familj verkligen är.
Vill du säga något mer?
Nej.
Säker?
Hur är källvattnet?
Va?
I flera dagar har Titus låtsats dricka.
Han vill inte visa hur mycket han bryr sig om den kommande striden.
Det är vatten.
Gamla historier kan vara svåra att släppa.
Ja.
Vänner...
Jag kan bara säga...
...tack för att ni kom hit
och ger oss hopp.
Tack.
Jag vet inte vad det kommer bli av oss i slutet av morgondagen.
Jag hoppas bara att ert förflutna inte är lika betungande då.
Bra sagt. Det skålar vi för.
Byn är redo.
Bra. Hur många de än skickar för att hämta säden,
så tar vi dem.
Med all vår styrka på fältet, utan nåd,
och ingen som sätter sin fot här ska skonas.
Och sen då?
Ska vi förhandla om ett byte? Tror du att de lyssnar?
Ja.
Men om allt går fel, vilket det kan göra,
ser du till att skeppet fungerar
och är undangömt i morgon bitti.
Ja.
Vatten.
Allvarligt, Titus?
Det är general Titus.
- Självklart. - För dig.
Hej, James.
Den sista som kallade mig det
var Mechanicas Militariums gamla befälhavare
när han dog i mina armar.
Jag beklagar.
Det gör inget. Jag gillar hur det låter.
Det får mig att känna nåt annat än hopplöshet.
Du förstår...
Jag fick minnen av en värld som jag aldrig får se,
lojalitet mot en kung som jag inte kan tjäna
och kärlek för ett barn som jag inte kunde rädda.
Men ljudet av namnet när du säger det
får mig att minnas, även om det är vagt...
...varför jag ens existerar.
Var det därför du räddade Sam?
Jag vet inte.
Jag vet bara att tanken på att hon skulle skadas,
öppnade upp en sida i mig som hade varit stängd.
Du väljer sida, James.
Du och jag är lika, skapade att döda åt dem.
Deras mardröm är att du och jag slåss tillsammans.
Inte för att vi är beordrade,
utan för att vi försvarar något som vi älskar.
Du måste veta att ni inte kan vinna.
Allt är klart.
Dreadnought.
Avsluta! Gör klart! Kom igen!
Skynda på!
Avsluta ert jobb! Inta era positioner!
Täck över det!
Här är de nya formationerna.
Där är säden.
Lagd mot en byggnad så att vi inte kan förstöra den.
Och där och där, de har staplat den som en skyddsmur att skjuta ifrån.
Smart.
Definitivt inte en bondes planer.
General Titus har tydligen inte supit bort vettet än.
Titta här.
Värmekamerorna visar grupper av människor i långhuset längst bort.
Säkerligen kvinnor och barn.
Bra. Vi gör vårt bästa för att undvika ett fältslag i byn.
När jag förhandlar skickar vi ut Krypteia för att ta kvinnor och barn.
Vi landsätter en liten pansarstyrka.
Den behövs inte när deras kära har kniven mot strupen.
Då får vi se hur gärna de vill slåss.
Alla går in nu!
- Kom igen. Fortare. - Gå. Kom igen.
Gå in. Sätt fart!
Ingen välkomstceremoni?
Var är min varma omfamning?
Jag fick aldrig någon öl.
Arthelais.
Vad försöker vi åstadkomma här?
Samma sak som sist vi sågs.
Jag dödar dig.
Ja.
Vilken ära det var.
Ett ärr.
Av självaste Ärrgivaren.
Inget blod behöver spillas här idag.
Jag erbjuder en chans att undvika slakt.
Vet du vad Balisarius ger mig när jag får ner dig på knä inför honom?
Jag antar att du vill ha en plats i senaten.
Jag förtjänar det.
Ta då den säd som dina män behöver på resan tillbaka till Modervärlden.
Varken mer eller mindre.
Du lämnar byborna oskadade.
Rapportera till Balisarius att krigarna kom undan.
Och jag ska inte ta något?
Inget alls?
Ni får behålla livet.
Det är ditt val.
Skam och förnedring, eller avhuggna huvuden.
Skeppet blir er grav.
Era familjer, hela Modervärlden får veta att ni mördades av Veldts bönder.
Mitt uppdrag är att ge ära till Modervärlden.
Jag tänker genomföra det.
Vad roar mig mest med det här?
Att ni tror att ni har förhandlingsstyrka? Det har ni inte.
Jag vet att ni gömmer era kvinnor och barn.
Er plan misslyckas redan nu, medan vi pratar.
Om inte en annan överenskommelse kan göras.
Jag kan ta säden som du erbjöd.
Jag kan göra det du bad om och låta byborna leva.
Men det har ett pris.
Och det priset är du.
Imperiet uppskattar såklart alla i din trupp,
men den som tveklöst är mest eftersökt av den ärade regenten är du.
Självaste Arthelais.
Så där har du ditt val.
Arthelais, överlämna dig.
Så låter jag byborna leva.
Om du vägrar kommer de ni älskar mest i byn,
de äldre och barnen
som sökt skydd i långhuset, att mördas av mina män som är på väg dit.
Har inte nog med blod redan flödat i den vackra byggnaden?
Är du beredd att låta det fortsätta på grund av dig?
Det är dags, Arthelais.
Vad?
Kora.
Kora, vad gör du?
Jag tänkte väl det.
Gå och ta farväl av din vän.
Din far väntar på dig.
Kora, titta på mig.
Vad händer?
Förlåt.
Jag kan inte låta byn dö för mig.
- Jag vet vad jag gör. - Han ljuger för dig.
- Släpp mig! - Nej!
Nej.
Nej!
- Nej! - Kom.
Gå!
Kom igen, Kora! Du måste upp till skeppet.
Kom. Du är vår enda chans.
Kom igen.
Uppåt!
- Upp, soldat! - Jag kan inte.
Framåt!
Till fronten!
AA-77, ge er av genast.
Vi måste lyfta nu!
Förbered huvudvapnet.
Jäklar.
- Gå! - Kom igen!
Avvakta!
Håll utkik åt höger!
Klart! Gå!
Kör!
Håll i dig.
Här!
Vi intar formation.
Starta röken på min signal.
Herrejävlar.
Är du säker, Kora?
Nu. Starta nu.
Dockar.
Skeppet är skadat.
Jag har skadade.
Instrumenten svarar inte.
Jag överlämnar kontrollen.
Vi har dig, soldat. Vi placerar dig i huvudhangaren
för underhåll och medicinsk vård.
Tiden är inne för allt ni älskar.
För ert hem.
Skydda varandra och visa ingen nåd.
För Sindri!
Vi kan inte låta Titus och de andra göra allt jobb.
- Är ni redo? - Att kriga och dö!
Lämna döendet åt fienden!
Amiral, nu måste Krypteia ha tagit kvinnorna och barnen.
Vi väntar fortfarande på en uppdatering, sir.
En skadad i lastutrymmet!
Hör du mig? Är du okej?
Jag ska försöka flytta dig.
Jag har dig. Det kommer att bli bra.
Okej.
- Ingen fara. - Två skadade, okontaktbara!
Hämta bårarna!
Lyft upp dem. Okej, kom igen, ta honom.
Ta axeln. Jag tar benen.
Lyft upp armen. Så ja.
Okej, då går vi. Jag rapporterar.
Splitterskador, infanteristen verkar ha ett litet skottsår.
Två minuter bort. Visuell inspektion av hissen.
Gå.
Nej.
Det är okej.
Du var duktig.
Ja.
Hjälp mig med hjälmen. Stötta nacken.
- Konstigt. Jag ser inga skador. - Den andra? Stabil?
Pulsen är förhöjd. Jag ser inga skador, men lite blod.
- Kanske under rustningen. - Ta av balaklavan. Där är ett sår.
Kollar pulsen.
Pulsen är väldigt låg.
Vänta. Det är inte...
Ge mig laddningarna.
- Laddningarna. - Vänta.
Gå tillbaka till skeppet och starta det. Vi måste åka fort innan det smäller.
Okej.
Jag väntar på dig.
- Det finns en hiss därborta. - Okej. Skynda dig.
All personal, var vaksamma.
Uppfattat. Siktar på säkerhets...
Inkräktare. Jag upprepar: Inkräktare.
Skickar förstärkning. Vilken sort och hur många?
Skott har avlossats. Män är skadade.
Det är en kvinna, jag säger det...
En vad? Vad händer?
Vi har en situation i maskinrummet.
Han sa att en kvinna har infiltrerat skeppet.
Arthelais.
Arthelais är ombord på skeppet.
Det är omöjligt.
Jo, det är hon.
Hon har kommit till oss.
Det är perfekt. Meddela alla sektorer. Fånga henne genast.
Och Cassius?
Du kan skjuta mot byn.
Säden, sir.
Vi behöver inte säden nu.
Ärrgivaren har kommit till oss.
Men vi har män på marken.
Ja. Färre magar att mätta.
När vi har Ärrgivaren återvänder vi direkt till Modervärlden
och då behöver vi inte säden.
Förstör den.
Du hörde amiralen. Ladda kanonerna.
Huvudvapnet.
- Ja, sir. - Sikta på byn.
Ladda kanonerna.
Genast, sir.
Vi har order om att sikta på marken.
Ingen kontakt med maskinrummet.
- Var är hon? - Vi letar, sir.
- Hon är mellan plan tre och fyra. - Berätta vad fan som pågår!
All säkerhetspersonal till maskinrummet.
Jag behöver information nu!
Sir.
Löjtnant. Sir.
Alla befäl rapporterar sin personal till kommandobryggan.
- Framåt! - Kom igen!
Nej!
- Jag går! - Gå, gå!
Är du träffad? Är du okej? Kom.
Jag trodde att jag ville dö i krig.
I kampen för något.
Jag hade nog fel.
Jag vill nog inte dö alls.
Men om jag måste...
Tillsammans.
Kom igen.
Kora. Kora, var är du?
Motorn är igång. Jag väntar.
Tiden rinner ut.
Jag är nästan där.
Bra.
Var på er vakt. Vi har en rymling på skeppet.
Arthelais.
Jag ska väl tacka för att du inte antog erbjudandet om överlämning.
Det är ännu bättre att jag dödar dig i strid.
Bra jobbat att ta dig hit.
Bättre än jag väntade mig.
Mycket bättre än förväntat av ett gäng bonnläppar.
Ja.
Målet är inställt.
Vi är låsta på byn.
Bekräftat.
Sir!
Vad?
Vapnet är laddat och redo.
Åh, nej.
Fri eldgivning.
Det är Kora!
Ta henne.
Nej!
Kora!
Kom hit!
Öppna ögonen!
Se på mig!
Kom igen!
Kom igen.
Du. Kom här.
Kom här.
Vänta. Okej.
Hördu. Stanna hos mig.
Stanna hos mig.
Varför kan jag inte få ha det här?
- Stanna hos mig. Snälla. - Det är okej.
Titta vad du har gjort.
Du räddade oss.
Oss alla.
Du.
Jag älskar dig.
Snälla.
Jag vet vad du är.
Och jag älskar dig.
Snälla.
Titta!
Formera er efter mig!
Ja, kommendör.
Sikta på leveransskeppen!
Ja, kommendör.
Svarta bergsskvadronen, ta stridsplanen.
Titus! Ja!
Ja!
Titta, det är Devra Bloodaxe och hela rebellflottan.
Det är verkligen över. Det...
Nej.
Jag älskar dig.
De kom från andra världar för att slåss för oss.
För att dö för oss.
Må de finna ro.
Vi hedrar dem på det enda sättet vi kan.
Genom att minnas deras namn...
...när vi skördar nästa gång.
Nästa säsong, om hundra säsonger.
Och genom att fortsätta.
Genom att fortsätta.
Alla ni, hedra de stupade.
Ni hedrar min bror och hans mod.
Prata inte om mig när du pratar om heder och mod.
Jag har ljugit för er.
För er alla.
Titus.
Jag vet.
Vet du att jag är Arthelais?
Regent Balisarius adopterade dotter?
Och prinsessan Issas mördare?
Jag vet ditt namn. Ja.
Men du är inte hennes mördare,
för prinsessan lever.
Trodde du att hon kunde dödas så lätt?
Nej. Hon står över döden.
Vad ska jag göra?
Du har en anledning nu, eller hur?
Att hitta henne och slåss.
Om du väljer att slåss,
står jag vid din sida.
Vi alla.
Och jag med.
Om jag kan vara till hjälp...
Jag har den här.
Vill du slåss med oss, robot? Hjälpa oss att hitta prinsessan?
Om det ni säger är sant och prinsessan lever,
då har jag inget val.
Jag tjänar kungaätten. Det är en ära att slåss.
Att hitta henne och slåss.
Undertexter: Lisa Olsson