Han vakar över dig.
Ditt hem väntar dig.
Helvete.
Sir!
- Sergeant, han stannade inte. - Hör du!
SOC Trevante Cole, Navy SEAL.
Jag måste på nästa flyg till USA. DC, Virginia, vad som helst.
- Okej? - Det finns inga flyg.
Det här är en flygbas. Vad fan pratar du om?
Vi skyddar folket här.
Vi flyger inte nån eller nåt till USA.
Okej. Jag tar ett vanligt flyg. Privat. Vad som helst.
Du förstår inte. Ingen flyger dit.
Det finns ingen flygledning.
Vi kom just hit.
Och ni hade tur som landade.
Vi har förlorat en mängd flygplan.
Många över Atlanten.
Ge mig bara en pilot, ett plan eller en jävla handbok.
Ingen åker nånstans. Varken i luften eller på mark.
Vi har inga plan, inga transporter.
- Visa honom ut. - Rör mig inte.
ENDAST BEHÖRIGA
Hördu! Jag har en fru.
Hon väntar på mig.
- Sir. - Snälla. Jag lovade.
Jag har rest tvärs över jorden, och jag stannar inte nu.
Jag lovade henne.
Jag tänker inte låta nån spänd britt som du eller honom komma i vägen.
Förstår du det, sir?
Säg till våra skyttar att Cole här får lämna området som han önskar.
Han får bära sin pistol. Vi önskar honom lycka till över Atlanten.
Må han hitta en bra segelbåt.
Luke.
Du har en speciell mamma.
Han är mycket speciellare.
Får jag gå? Jag vill inte äta det här.
Du måste äta nåt.
Får jag snälla gå?
- Vart då? - Till pappa.
Okej. Gå raka vägen dit.
Mamma, han är ju precis där.
Raka vägen.
Jag ska.
Vänta.
Ta med dig din ryggsäck. Okej?
Ta din mat.
Du är en bra mor.
Jag vet inte. Jag försöker.
- Jag visste inte att du hade en familj. - Jag har dem.
Ja.
Jag hade en familj.
Förlåt. Jag...
Nej. Inte på grund av det här.
Det har gått några år. Inget hände, bara...
Högst procent bland läkare.
Högst procent?
Skilsmässa.
Det funkade i början.
Sen förändrades saker och ting.
Eller så förändrades jag.
Jag vet vad du menar.
Jag är glad att du hittade hit.
Vi behöver dig här.
Du är smart.
Du är duktig. Du har instinkter. Vi andra improviserar bara.
Du.
Får jag visa dig nåt?
Hej.
Jag är Jack.
Luke.
Vill du se nåt coolt?
Lite läskigt, men coolt.
Det är en del av platsen de inte vill att vi ser.
De ljuger för dig.
Jag vet inte vad de har berättat.
Men om du inte släpper mig, kommer världen att förstöras.
Alla du älskar kommer dö.
Lyssnar du ens?
Vad heter du?
Vilken fegis.
Släpp mig bara.
Vad har du för fel?
Ge oss en minut.
Uppfattat.
Hashimoto-san?
Jag hade inget val.
Vi måste komma åt Hoshi-12:s kommunikationssystem.
Jag hade nästan kontakt. Varför stoppa mig?
Vi har koordinaterna.
De är låsta.
Nu behöver vi behörighet.
"Koordinaterna"?
Den är i geosynkron omloppsbana.
Rymdfärjan hålls kvar.
Av dem.
Det är den enda kontakten.
Hoshi-12 är vår enda kommunikationskanal.
Det som är kvar av den.
Jag ger dem inte behörighet.
Murai-san är borta.
Snälla.
Plåga inte dig själv.
Hoshis uppdrag är över. Det här är på en annan nivå nu.
Kanske för dig.
Det här är större än oss.
Det finns kanske inte nån kvar att rädda.
Säg åt dem att jag är deras enda chans att få kontakt.
Det vet de redan.
Jag hjälper bara till om jag är den som tar kontakt.
Du är inte i läge att förhandla.
Inte de heller.
Hälsa dem det.
Hon leder kommunikationsteamet.
Annars tar det sex timmar att knäcka hennes låskod.
Sätt igång, då.
Ta in hennes team.
"Låskod"?
Som jag sa. Bara du kan göra det.
Så här ser det alltid ut.
Är det desinfektionsmedel?
Mamma?
Shit.
Kom igen. Helv...
Okej.
Kom igen. Helvete. Kom igen, funka. Du funkade förr. Kom igen.
Okej. Funka, för fan.
Funka.
Den borde funka. Funka.
421-6274.
Svara, svara, svara.
Svara.
-Hej. - Rah! Hej! Det är Trev. Rah! Hallå?
Jag vet inte om du kommer att höra det här.
Men det här är den enda fasta telefonen jag vet, så...
Det finns inget jobb att gå till längre.
Alla gömmer sig. Alla flyr.
Men du kanske ringer hit ändå.
De tvingar oss att åka. Det är illa.
Jag vet inte vad som kommer att hända eller vart jag hamnar, så...
Jag är lite rädd.
Jag vet att du oroar dig.
Du oroar dig alltid, till och med när du inte är här.
Och det är okej.
Jag oroar mig alltid för dig med.
-Trev? - Ja?
Det här är ett krig som vi inte kan vinna.
Jag är inte arg på dig.
Bara på det som hände med oss.
För jag gjorde inte det.
Du gjorde inte det.
Och du kunde inget göra, förutom...
...kanske vara här med mig.
Jag vet varför du inte är det. Jag vet.
Och som jag sa, jag är inte arg...
Eller kanske jag är arg.
För att jag älskar dig.
Jag kommer alltid älska dig.
Och jag kommer alltid älska honom.
Jag med.
Kärlek dör aldrig, Trev.
Ibland gör människor det.
Och jag antar...
Jag är i London.
Alltså, jag vet inte exakt var.
Jag vet inte vart jag ska. Jag bara...
Jag älskar honom.
Jag älskar honom med.
Jag kan aldrig sluta.
Det gör ont.
Och jag är rädd.
Jag är rädd.
Det finns inga flyg, Rah.
Inget folk, bara ingenting. Världen är över.
Det...
Det är bara du och jag nu.
Jag vill att du ska veta att jag är där med dig.
Jag håller om dig. Jag rör dig.
Jag säger att jag älskar dig.
Jag säger att jag älskar dig när du skriker på mig i köket
och kastar saker på mig för att du är arg.
Okej?
Och det är okej.
Du... Det är okej.
För jag är ledsen, och jag menar det den här gången.
Och kanske du...
Kanske du ger mig en chans till.
Och jag håller om dig.
Jag säger att jag älskar dig.
Jag älskar dig.
Jag älskar dig verkligen.
Var inte rädd. Jag är här.
Minns du när du brukade ha mardrömmar
och kom och sov med mig och mamma?
Minns du vad jag sa?
Drömmar är inte verkliga.
- Det är som att se på film i huvudet. - Ja.
Och jag sjöng vår sång för dig så att du somnade.
Sen vaknade du i din egen säng.
Och du slutade ha mardrömmar, eller hur?
Så du ska inte vara rädd för att somna.
Jag är inte rädd för att somna längre.
Jag är rädd för att vara vaken.
Var är mamma?
Hon gick med Luke.
De äter.
-Är hon i trygghet? - Hon är här. Ja.
Hon är här, och vi är här.
Alla är här tillsammans.
Militären har tagit det mesta som är användbart.
Vi måste skynda oss iväg. Vi är dåligt utrustade här.
Om nåt händer, en till attack, har vi bara...
Antiseptiska medel och plåster.
Vi behöver nån som kan improvisera. Jag tror den personen är du.
Tror du det?
Jag vet det.
Hur vet du så mycket om mig?
Jag vet att du är en kämpe.
Att du är skicklig med händerna.
Att du är en bra mamma.
Att du inte har din ring på dig.
Är allt bra?
Förlåt.
Har du sett en kvinna med en pojke?
Många kan beskrivas på det sättet.
Åh, jo. Han är tio, och hon ser ut som oss.
Med en annan kille?
Kanske.
Pojken gick ditåt. Jag såg inte vart de två andra gick.
- Pappa? - Ja, gumman?
Okej, tack.
Okej, gumman.
Förlåt.
- Förlåt. Jag borde inte... - Sluta.
Det blev nog för mycket, och...
Det var mysigt.
Jag har inte blivit kysst så på länge.
Ja.
Jag har inte kysst nån så på länge.
Du är...
Du är en bra läkare.
Jag är inte läkare.
Alltså, jag var på god väg.
Jag gick läkarlinjen, men jag är mamma.
Jag är mamma.
En mamma som räddat sin familj.
Du fick hit dem på egen hand.
Det var inte jag.
Vi hade dött utan det.
Utan vad?
Ser du?
Coolt, va?
Utomjordingarna dödar dem...
...och sen sätter de det där på dem.
Min pappa säger att de kommer att döda alla.
Vapen funkar inte. Inget funkar.
Min mamma dödade en.
Du ljuger.
Nähä.
Aldrig. Hur?
Hur lyckades hon?
Vi har inte tid.
Vi måste lära oss deras språk. Vi måste prata med dem så att de förstår.
Vi behöver färjan för att göra det.
Vi kan vara det enda som står mellan våra liv och alltings slut.
Pratar hon engelska?
Japanska.
Fujimoto-san.
Jag sänder från terminalen.
Berätta vad hon gör.
Berätta vad du gör.
Jag skickar ett kommando för att öppna färjans kommunikationer.
Eller föredrar ni att ha dem låsta?
Hoppas vi kan förstå utomjordingarna bättre än vi förstår varandra.
Kommunikationskanalen är öppen.
Vi kan prata med dem nu.
KOMMUNIKATION ÖPPEN
Berätta om din mamma.
Jag vill lära känna henne.
Hon kunde inte stå upp.
Men...
Det var alltid som om hon var längre än alla andra, vet du?
Ja.
Hon...
Hon sa aldrig nåt om jag klantat mig.
Jag klantade mig mycket.
Hela tiden.
Hon köpte 60-talsklänningar.
Hon lyssnade på Kate Bush.
Cyndi Lauper.
Devo. Och alla är så irriterande.
Vi brukade gräla om det.
Hon har rätt. Kate Bush äger.
På riktigt?
Nähä.
Hon hade gillat dig.
Jag gillar henne.
Jag med.
Om jag var här...
- Jag kunde ha dödat den. - Nej.
Jo.
Jag vet att jag hade kunnat.
Precis som jag vet att vi ska hitta din mamma.
Du vet inte var hon är.
Jo, det gör jag.
Hon är på sjukhuset hon jobbar på, som du sa.
Vi måste dit.
- Varför? - Jag måste.
- Okej? - Varför?
För att jag kunde ha gjort nåt. Okej?
Jag kunde ha hindrat det.
Jag kan fortfarande.
Jag tror det.
Casp.
Vad kan du göra?
Jag såg dem. Satelliten och det här.
Vad är det här?
Jag ser det inte bara när det händer. Jag kan smaka det. Andas det.
Jag känner det komma närmare. Som... Det är mörkt.
Och när det händer är det som om nåt annat bakom mörkret rör sig.
Jag flydde från det. Jag har flytt från det.
Sen kom det hit.
Jag tänker inte fly längre.
Inga fler mediciner.
- Jag måste prata med det. -"Prata med det"?
Jag kan.
Jag vet det.
Om jag...
Får ett anfall.
Ja.
Ett som inte slutar.
Du kan inte få det att hända.
Sjukhuset kan.
De dödade min mamma.
Så du tänker döda dem?
- Hur? - Jag vet inte.
Okej? Men jag ska. Jag vet det. Jag känner det på mig.
Och nu vet jag.
Det är jag mot dem.
Kommer du med?
Skiter drottningen i högklackat?
Nu dödar vi dem.
Kan ni svara?
Rekursion är grunden i alla språk.
Vi kan prata med dem om vi tyder deras regler.
Vi måste hitta en delad innebörd.
Vi kan inte bara välja ord.
De bara grälar.
Jag hade hjälpt till om jag bara visste hur.
Jag tränar parallella neuronnät med direktinmatning
för att approximera signalens dataformat
och koda tillbaka dem igen.
Okej...
Maskinöversättning?
De har skickat hela ordböcker.
Men signalen är densamma.
Oavsett hur mycket vi skickar
får vi inte svar från färjans tillfångatagare.
Eller besättningen.
Du berättade för Hashimoto-san innan du berättade för mig.
Om dig och henne.
Vadå? Behövde jag berätta det?
Inte vet jag.
Jag tillhör inte dig.
Jag tillhör inte nån.
Inte dig,
min mor,
min far
eller Jasa.
Förutom henne.
Alla har någon vi bryr oss om mer än någon annan.
Jag har dig.
Jösses, jag förstår inte.
För att det är mitt språk.
Kanske de förstår det.
Vi är snart vid sjukhuset om vi ginar.
Det är en av dem.
Vi kan inte stanna.
Kom.
Hallå.
Hjälp. Hjälp oss.
Du är soldat.
Hjälp oss.
Jag är operatör, lillen.
Soldater är... Skit samma.
Sir.
Jag måste till sjukhuset. Nu.
Nej. Inga fler jävla sjukhus så länge jag lever.
Förhoppningsvis inte länge till.
- Stick. - Nej.
Skit i honom.
Vänta.
Jag sa: "Jag måste till sjukhuset. Nu."
- Ser du vad som händer där ute? - Du kan inte föreställa dig vad jag sett.
Jag har sett mer än dig.
Sett mer än mig?
"Jag har sett mer än dig."
Kom igen. Jaså? Du har sett mer än mig?
Vad fan har du sett?
Jag såg dem.
Innan de kom hit.
Jag såg saker som kunde ha stoppat dem.
I mitt huvud.
Jag måste till sjukhuset. Du är soldat. Du kan ta oss dit.
- Operatör. - Operatör.
Sak samma.
Titta.
Vad gulligt. Fin målarbok.
Jag sa: "Titta."
Borde inte ni vara i skolan eller nåt?
Vad ska jag titta på?
Fint. Gulligt.
Coolt.
Vad är det?
Jag sa ju det. När jag får anfall, ser jag.
Ja, men vad är det?
Jag vet inte. Jag såg det bara.
Hur då?
Jag ser saker under mina anfall.
Ibland är mina anfall allvarliga. Saker som...
- När gjorde du den här? - Tre–fyra dagar sen.
På bussen den kvällen.
Det var soldater. Bara konturer.
Och sen var de borta. Det är allt.
Tänker du glo på bilderna eller hjälpa oss?
Okej.
Okej, då går vi. Kom.
Kom igen, vi går. Kom.
- De är nog med honom. - Förlåt. Jag kan inte.
Angela.
Luke!
Jag trodde du var borta.
Håll dig tillbaka.
Är han din?
Luke?
Luke.
-1 - A visar samma defensiva svar.
Stänger och blir hårdare vid beröring.
Nej. Inga kommunikationsframsteg.
- Ja, sir. -Trycket ökas än.
2,1. Ökar än. 2,2.
- Uppfattat. -Ingen reaktion.
2,3.
Nej, sir. Jag berättar inget.
-Samma som de andra. - Uppfattat.
Tack, sir.
Fortsätter växa.
Det kvittar hur mycket man gör det.
Los Angeles är nere.
Hur många gånger är det?
Yamato-san.
Ditt jobb är endast att hålla signalerna öppna.
Du har gjort det.
Låt lingvisterna sköta resten.
De listar aldrig ut deras språk.
Det är inte ens ett språk.
Inte som våra.
De kommer aldrig att lista ut det.
Jag trodde att neuronnätet kunde avkoda det,
men mönstret förändras.
Det är för invecklat.
För intelligent.
Smartare än oss.
Smartare än mig.
Så vad gör du ens, då?
Sänder.
Sänder?
Filer.
Vilka filer?
Vilka filer, Yamato-san?
Vad är det med dig?
Jag drömde att du och jag var i ett band.
Men vi spelade aldrig live.
Vi hade en mick, men...
Vad är det här?
Hinata.
Vi var världens största band.
Solen tittar fram.
Det känns underbart.
Vakna nån gång,
Mitsuki!
Titta, barn som leker.
Det är flera tusen.
Videor. Foton. Och bara...
...på Murai-san.
Vad har du gjort?
Konverterat dem till deras format.
Så att de kan se oss.
Va?
Jag skickade det på alla frekvenser.
Jag tog över antennen.
Titta på alla blommor...
ÅTKOMST BEVILJAD
...med sina vackra färger.
Där är ett barn. Pappan lär det cykla.
Det är okej, Mitsuki.
Det är okej.
Avbryt sändningen.
SÄNDNINGSSTATUS
Det är redan skickat.
Betyder det att vi kommer att dö?
På grund av sändningen?
Nej. För att ingen här kunde lista ut hur vi når fram.
Bara oljud.
Nåja. Vi försökte i alla fall.
Det är morgon.
Det här är en parkbänk.
Titta, alla promenerar.
Barnen är söta.
Det här är ett träd. Titta.
Det börjar blomma snart.
Och här finns det gräs.
Här är mina fötter. Höger och vänster!
Visst är det kul att promenera?
Titta vad som hänt medan vi pratat.
Solen står högt på himlen. Det känns så skönt. Den skiner.
Titta här.
Kom igen! Vakna nån gång!
Annars blir jag arg.
Jag kommer.
Wajo. Wajo. Wajo.
Wajo.
Hinata?
Undertexter: Borgir Ahlström